99 



og Ceylon indsattes i sin Ret som det sande og ægte 

 Taprobane. 



Øens virkelige Fladeindhold er omtrent 1200 □ ^''J'? 

 og selv det har den, som det synes, først naaet ved en 

 jevn Hævning og en stadig stedfindende Tilvæxt af Land. 

 Idetmindste ligger Agerjorden indenfor Point de Galle 

 (i Syd) paa hensmuldrende Koralrev, og Plougen vender 

 ofte Perlemuslinger op i en Afstand af et Par iVIiil fra 

 Kysten. Bjergregionen, som indtager ^ af Øen, bestaaer 

 af ældre Dannelser, især en af Granit- , Syenit- og Trap- 

 gange gjennembrudt Gneus, og naaer i Pedrotallagalla en 

 Høide af 8280' og i Adamsbjerget af 7420'. Fra dens 

 Fod udbreder sig til alle Sider, men især mod Nord, et 

 Sletteland, hvis Jordsmon bestaaer af de fra Bjergregionen 

 nedskyllede løse Masser eller af sønderbrudte Koralstokke 

 fra Revene i Nord , hvortil endnu komme de Sand- og 

 Dyndmasser, som Havstrømmene skylle ind paa Nordkysten. 

 Samtlige geologiske Dannelser fra de yngre krystallinske 

 Skifre af og indtil Nutiden synes derimod aldeles at mangle. 

 Øen har hverken Kul eller Kalksteen, Gips eller Steensalt, 

 og med Undtagelse af Jernet, som Singaleserne allerede 

 længe have forstaaet at gjøre Brug af, have de Metaller, 

 som findes i Gneusen, ikke noget Krav paa Opmærk- 

 somhed. Derimod er Gneusen formodenlig det oprindelige 

 Gjemmested for de ædle Stene, Rubiner, Saphirer, To- 

 paser, Hyacinther, Katøiesteen og Maanesteen foruden 

 Granater og Amethyster, som have gjort Ceylon berømt 

 fra de ældste Tider og laant de østerlandske Digtere 

 straalende Billeder til deres Sange. I Gneusen søger og 

 søgte man dem imidlertid ikke. Varmen og Fugtigheden 

 have angrebetog søndergnavet dens Skorpe; de voldsomme 

 Regnskyl have ført de hensmuldrende Masser ned i Sletten, 



7* 



