101 



Vandmasser. Men nede i Sletten er deres Løb trægt; de 

 skrumpe ind under den glødende Sol, deres Tilløb standses, 

 og- de glide i lange ubrudte Linier ned mod Havet. Men 

 naar Kegnliden kommer og Monsunen raser, kaster Bjerg- 

 regionen sine overstrømmende Vande ned i disse snevre 

 Kanaler, Biflodernes tørre Senge fyldes atter, og det lave 

 Land overskylles. Da der ikke findes Indsøer underveis, 

 som kunne optage de Dyndmasser, som Floderne rive ned 

 med sig, føres Sandet og Leret med til Havet, hvor det 

 møder Havstrømmene, som presse det langs hen med 

 Kysten og ophobe det i Banker. Floderne standses derved 

 endnu mere i deres Løb og danne en Hække Laguner 

 paa begge Sider af Øen, men især paa Østkysten. Hav- 

 strømmene sætte mere Sand til, og der opstaaer saaledes 

 lange sammenhængende Banker, indenfor hvilke Floderne 

 otte løbe en lang Vei, før de finde en Udgang. Disse 

 Løb, »gobb,« benyttes af mindre Fartøier, som frygte 

 Seiladsen paa del aabne Hav. 



Efterhaanden beklædes Sandbankerne med Planter. 

 Først indfinde Salt- og Sodaurter sig; dernæst dækkes 

 Jorden af en pragtfuld Ipomæa med rodskydende Grene, 

 nogle Ærteblomstrede hjælpe til at binde det urolige Sand, 

 Vandnellikens*) kugelformige, tornede Ax rives af Vinden 

 hen over Jorden, ofte dandsende en heel Fjerdingvei afsted 

 paa sine elastiske Pigge, idet det strøer sine Frugter ud til 

 alle Sider. Undertiden hopper det ud i Vandet, føres 

 med Strømmen, lander paa en øde Sandbanke og begynder 

 paany sin Vandring hen over Jorden. Efterhaanden sikkres 

 Banker og Flyvesand mod Bølge og Vind, og en Busk- 

 og Trævæxt indfinder sig paa dem. I de roligere Laguner 



*) Spinifex squarosus, en Græsart. 



