113 



fiirkantede Kager og opbevares' efterat være tørret i Solen. 

 I de sydligere Dele af dette Gebet er Jordbunden paa 

 mange Steder mere leerholdig og frugtbar, og Skovene 

 have her en meget frodigere Charakteer og adskille sig 

 kun væsenlig fra dem paa Sydvestsiden derved, at mange 

 af Træerne i den tørre Aarstid tabe deres Blade ligesom 

 i de sydamerikanske Catingaskove, og desuden udmærke 

 de sig ved en langt større Rigdom paa Ibenholttræer og 

 andre nyttige Træer, saa at den egenlige Fældning af 

 Gavntømmer er indskrænket til denne Deel af Øen og 

 udgjør her en af de vigtigste Erhverskilder for en stor 

 Deel af Befolkningen. »Skovhuggerne føre her et omflak- 

 kende Liv, som ikke er uden Tiltrækning. Naar de have 

 indløst Bevilling hos Regjeringen, forene de sig i smaa 

 Selskaber og begive sig til de Skovegne, hvor Ibenholt- 

 træer og andre Gavntræer voxe i tilstrækkelig Mængde, 

 og hvor Nærheden af Aa- og Flodbredder begunstiger 

 Transporten. »Ved vore Morgen- og Aftenridt gjennem 

 Skovene stødte vi ofte paa saadanne Selskaber af Skov- 

 huggere, hvert forsynet med en af Stude trukken Karre 

 til Øxer, Kogekar og Riis og ledsaget af Hjælpere, enten 

 i Begreb med at tiltræde en Udflugt paa to til tre Maane- 

 der eller paa Tilbagetoget efterat have fældet den tilsig- 

 tede Mængde Tømmer, efterladende dette for at flaades 

 ned gjennem Floderne og føres tilsøes til Trincomalie. 

 Sorgløshed og Munterhed ere altid de fremragende Egen- 

 skaber hos Skovhuggeren som Følge af hans ubundne, 

 omflakkende Liv, men han behøver heller ikke at tænke 

 paa Klæder i dette varme Klima; han koger og spiser i 

 Skyggen af et Træ, sover under den aabne Himmel med 

 en Vagtild for at holde de vilde Dyr borte, og ved Dag- 

 gry høres Gjenlyden af hans Øxehug i den stille Skov.« 



Tredie Række. I. 8 



