126 



strækkelig sammen, bevæger den sine Brystfinner med 

 overordenlig Hurtigiied for at frembringe Strømninger i Ret- 

 ningen henimod Reden, og dersom den bemærker, at 

 enkelte Græsstraa vakle, stikker den dem ind med sin Snude, 

 lægger dem ovenpaa hinanden, jevner dem og limer dem 

 sammen paa ny. 



Naar Arbeidet er kommet saa vidt, vælger den fastere 

 Materialier. Man seer den nu tage Rødder eller Halm- 

 straa, som den altid griber med Munden og fæster i selve 

 den først opførte Bygning eller anbringer paa dennes 

 Overflade; og dersom den under sine Bestræbelser for at 

 faae dem stukne ind kommer til den Erkjendelse, at den 

 Stilling, den har givet dem, ikke tilstrækkelig svarer til 

 Hensigten, trækker den dem ud igjen, griber dem paa 

 et andet Sted, vender dem om, støder til dem, driver 

 dem dybere ind o. s. v., indtil den finder, at den har gjort 

 den bedst mulige Anvendelse af dem. Men undertiden 

 er der dog, uagtet al dens Omhu, Stykker, som paa Grund 

 af deres Form ikke passe til Bygningens almindehge 

 Plan; dem trækker den da ud igjen, slæber dem langt 

 bort fra Reden, lader dem ligge og opsøger andre til at 

 erstatte dem med. Tilsidst har den saaledes dannet sig 

 et fast Leie, hvis forskjellige Bestanddele den altid er saa 

 forsigtig at forbinde ved Hjælp af det slimede Stof, hvor- 

 med den oversmører dem. 



De Stængler, Rødder og Straa, hvormed den ud- 

 fodrer det Indre af den lille Fordybning, hvoraf Reden 

 bestaaer paa dette Trin af dens Opførelse, ere imidlertid 

 altid anbragte i en bestemt Retning, nemlig paa langs, 

 saaledes at deres ene Ende senere kommer til at svare 

 til Indgangen og den anden til Udgangen paa Huset. 

 Denne Indretning har rimeligvis et doppelt Formaal, 



