127 



nemlig deels at bevirke en større Fasthed af Redens indre 

 Væg, deels at sikkre Reden mod Ødelæggelse under 

 Rognkastningen og Befrugtningen ; thi dersom Hannen 

 eller Hunnen paa denne Tid istedenfor at finde Smaadelene 

 liggende i den samme Retning, som de selv maae følge for 

 at gaae gjennem Reden, fandt Forhindringer i de paa deres 

 Vei anbragte Tverstykker, vilde Følgen deraf ofte blive, 

 at de under deres Forsøg paa at rive sig selv løs vilde 

 tage med sig den hele Bygning, hvormed disse Tver- 

 stykker vare fast forbundne. 



Naar det saaledes er lykkedes Hannen at opføre 

 Gulvet og Sidevæggene paa Bygningen, beskjæftiger den 

 sig med at indrette Taget. 1 dette Øjemed bliver den 

 ved at hidbringe lignende Smaadele som dem, den be- 

 nyttede til at lægge Grunden med; men idet den arbeider 

 paa Fuldførelsen af sit Værk med udholdende Stræben 

 og tiltagende Iver, søger den tillige bestandig at give 

 det Fasthed, og for at opnaae dette hengiver den sig uop- 

 hørlig til de trættende, krybende og rystende Bevægelser, 

 ved hvis Hjælp den, som ovenfor anført, sammenlimer 

 sin Redes forskjellige Bestanddele. Men alt medens den 

 arbeider paa at give sin Bygning Fasthed, maa den til- 

 lige indrette den paa den til dens Bestemmelse svarende 

 Maade, og den lader derfor altid en skarpt og regelmæs- 

 sigt begrændset Aabning blive tilbage , hvorigjennem den 

 ofte stikker sit Hoved eller endog en stor Deel af sit 

 Legeme ind for at holde Væggene fra hinanden og gjøre 

 Redens indre Hulhed saa rundelig, at Hunnen kan komme 

 derind og lægge de Æg, som Hannen senere forsvarer 

 saa modigt og utrætteligt. 



Denne kredsrunde Aabnings Rand er bygget med den 

 største Omhu og Regelmæssighed ; ikke et Græsstraa rager 



