128 



længere frem end de andre eller spærrer Gjennem- 

 gangen; alle Forsigtighedsregler ere tagne for at lette Ind- 

 gangen. Den indsmører den med en forbausende Taal- 

 modighed, og tvinger ved at krybe paa skraa langs henad 

 dens Rand de Straa, hvoraf den er dannet, til at bøie sig 

 og danne en fløielsagtig Ramme om den deraf be- 

 grændsede Aabning. 



Den saaledes opførte Rede danner nu en rund- 

 agtig Hvælving af omtrent 3 Decimaltommers Tvermaal, 

 der viser sig paa Beholderens Bund som en lille rund 

 Forhøining. I Forplantningstiden seer man i de af Hunde- 

 steilerne beboede Bække en saa stor Mængde af disse 

 Smaahøie, at man har vanskeligt ved at fatte, at disse 

 Dyrs Redebygning ikke længe har været en almindelig be- 

 kjendt Ting*). Enhver af disse Hvælvinger, hvis Vægge 

 ere byggede med samme Dygtighed som en Svaleredes, 

 har, som nys er sagt, paa et Sted af sin Omkreds en 

 Aabning, der fører ind til den til Ægenes Modtagelse 

 indrettede Hule; men det er ikke længe at denne 

 Aabning er Redens eneste; thi snart anbringes der nok 

 en lige over for den første. 



I Reglen er det Hunnen, som gjennemborer den mod- 

 staaende Væg for at skaffe sig en Udgang, idet den efter 



") Almindelig bekjendt har den vistnok ikke været, skjøndt vel 

 seet af enkelte. At den ikke er bleven bemærket af Alle, der have 

 moret sig med at betragte disse Dyrs Færd i lave Bække, kan 

 forklares ved en Iagttagelse af Prof. S i eb ol d, som viser, at Re- 

 derne ofte ere saa skjulte i Sandet, at kun nogle faa Trevler rage 

 frem af dette, hvilke man naturligvis let overseer; hvor de findes, 

 opdager man imidlertid let ved at lægge Mærke til, hvor den vagt- 

 havende Hundesteile opholder sig uden at ville lade sig fordrive, 

 og hvorledes den teer sig, naar man f. Ex. med en Stok føler sig 

 for i det Terrain, hvor Rederne formodes at være. 



(Red. Anm.) 



