131 



naar dens Unger ere udklækkede, tilstopper Udgangen, 

 som ikke mere skal bruges, paa den Bygning, der giver 

 Ungerne Ly, men hvori den selv ikke mere skal trænge 

 ind*), saaledes ile Han-Hundesteilerne, naar deres Rede 

 er forsynet med en tilstrækkelig Mængde Æg , eller 

 naar deres Befrugtningsevne er udtømt, med al. tilstoppe 

 Udgangs-Å åbningen. 



Naar Opførelsen af Keden er saa vidt fremrykket, at 

 den kan modtage Ægene, farer Hannen, fuld af Iver, 

 midt ind i Hunnernes Skare for at tildrage sig den Huns 

 Opmærksomhed, der er rede til at lægge Æg, og tilbyde 

 den et Gjemmested til dens Afkom. Hun kan let skjelne 

 ham fra de almindelige Hanner, thi han bærer nu For- 

 plantningstidens rige Dragt og pryder sig med de meest 

 levende Farver. Dens Kinder og Bug have tabt deres 

 sædvanlige Hvidhed forat bedækkes med en Ildfarve, en 

 livlig Orangefarve eller et Morgenrødt; dens ellers graa- 

 iige Ryg gjennemgaaer skiftevis alle Afskygninger af 

 Grønt, Blaat og Sølv, og udtrykker saaledes ved Hjælp af 

 denne overraskende Foranderlighed dens Evne og Trang 

 til at fuldføre Forplantnings-Værket. Saasnart Hunnen 

 bemærker den sig nærmende Han, iler den derfor med at 

 søge hen til den, svømmer sagte hen over dens Ryg og 

 synes ved en Række af smaa kokette Manøvrer og op- 

 muntrende Bevægelser at tilkjendegive, at den er beredt 

 til at følge den. Tilskyndet af dette hemmelighedsfulde 

 Sprogs livlige Tegn iler Hannen nu afsted til sin Rede 



*) Vi kjende ikke den Iagttagelse over Halemeisen, hvortil Forf. her 

 støtter sig, skjøndt noget lignende ogsaa antydes af andre For- 

 fattere, men ville ikke fordølge, at den hele Fremstilhng af Hale- 

 meisens Fremgangsmaade af flere Grunde forekommer os meget 

 usandsynlig, og at vi ingenlunde ville gaae i Borgen for dens 

 Rigtighed. (Red. Anm.) 



9* 



