132 



ligesom for at vise den Veien, stikker sit Hoved ind i den 

 gabende Aabning, udvider den stærkt for at lette Hunnen 

 Adgangen og viger endelig Pladsen for denne, der saaledes 

 kun synes at efterkomme dens udtrykkelige Opfordring til 

 at gaae derind. Hunnen trænger nu heelt derind og lader 

 ikke andet see udenfor end sin Halespids, der rager frem 

 af den Aabning, hvorigjennem den er kommet ind; den 

 bliver der 2 — 3 Minuter, under hvilke dens krampagtige 

 Bevægelser antyde de Anstrængelser, som den gjør for at 

 lægge sine Æg; derefter farer den ud, bleg og affarvet, 

 brydende tvers igjennem Reden; selv om Reden kun har 

 en eneste Aabning førend Hunnens Gjennemgang, har den 

 altid to efter Æglægningen. 



Medens Hunnen er i Reden og lægger sine Æg i 

 denne, synes Hannen, hvis Farveskifte og livlige Adfærd 

 røbe dens stigende Bevægelse, at være et Bytte for en 

 Slags Paroxysme og at ville fremskynde det Øieblik, da 

 Raden skal komme til den at gaae derind. Den under- 

 støtter Hunnen, gnider den med sin Snude ligesom for at op- 

 muntre den, og saasnart Hunnen har tilendebragt sit besvær- 

 lige Æglægningsværk, gaaer den ind ad samme Vei, glider 

 langsomt og skjælvende hen over Ægene, men gaaer 

 næsten lige strax ud igjen for at istandsætte hvad Skade 

 Bygningen maatte have lidt. Denne Rede, hvis Opførelse 

 har kostet Hannen saa mange Anstrængelser, er dog ikke 

 alene bestemt til at modtage de Æg, som een Hun kan 

 lægge paa een Gang; den kan indeholde en langt større 

 Mængde. Hannen fører derfor efterhaanden i Løbet af 

 flere Dage enten den samme Hun gjentagne Gange der- 

 hen eller alle dem, der samtykke i at følge den, og 

 anvender i Reglen en særlig Befrugtning paa hver enkelt 

 Æglægning, saa at Reden tilsidst er bleven et rigt Magasin, 



