136 



Det vidunderlige Instinkt, som lærer den beskyttende 

 Han at skuffe Fjenden, hvor den maa opgive Haabet 

 om at seire, hører til den samme Klasse af Evner som 

 det, der lærer Hunnerne af mangfoldige Fuglearter de 

 fiffige Kneb , hvormed man seer dem lokke Jægeren 

 langt bort fra det Sted, hvor de ruge deres Æg eller 

 opfostre deres Unger. Alverden veed, at Agerhønen f. Ex., 

 naar den overrumples, slæber sin Vinge tungt efter sig 

 ligesom en saaret Fugl, hvorved den hos den frygtede 

 Fjende fremkalder et Haab om at naae den og lokker 

 ham til at forfølge sig, saa at dens Unger faae Tid til at 

 skjule sig eller fiye. For Folk, der boe paa Landet, 

 frembyde lignende Kjendsgjerninger sig let, og jeg selv 

 har aldrig glemt de mærkelige Enkeltheder ved en lille 

 Begivenhed, hvori en rugende Hun spillede sin Rolle 

 med en saadan Dygtighed, at jeg blev taget aldeles ved 

 Næsen af dens Kneb. Jeg gik i 1841 over en afhøstet 

 Mark i Omegnen af Nizza, da jeg pludselig saae en Lærke 

 rulle for mine Fødder og slæbe sig møisommeligt afsted, 

 som om den ikke havde Kræfter til at shppe bort. Min 

 første Bestræbelse var at fange den, men i samme Øieblik 

 som jeg troede at gribe den, gjorde den en ny Anstren- 

 gelse, men syntes dog kun med Nød og neppe at for- 

 maae at slæbe sig lidt længere bort. Lidt efter lidt 

 lokkede den mig saaledes ind paa en tilstødende Mark, 

 men da den saa troede, at den havde faaet mig saa langt 

 bort fra sin Rede, at jeg havde tabt Sporet, svang den 

 sig glad op i Luften, feirende det heldige Udfald af sin 

 List med sin Sang. Det er aabenbart, at der i alle disse 

 Handlinger Hgesom i Hundesteilernes er en virkelig Be- 

 regning, og at [nstinktet her hæver sig til Forstandens 

 Høide; men jeg har ikke til Hensigt at behandle dette 



