141 



som man om Dagen ikke seer noget Mærkeligt ved; men 

 om Natten lyser den som en Stjerne. Er man saa lykkelig 

 at finde den, maa man fremfor Alt ikke rykke den op, 

 da man saa ufejlbarlig vil dø. Den næste Morgen skal 

 man da hente en Hundehvalp, binde den til Planten og 

 nu lokke den til at rykke den op. Dette medfører vel 

 Hundens Død, men man har erhvervet sig en kostelig 

 Skat, med hvilken man kan læge alle Sygdomme, frem- 

 mane åander, finde skjulte Rigdomme o. s. v. ; kort sagt 

 denne Plante svarer fuldstændig til de Vises Sten. 



At afgjøre, hvilken eller hvilke Planter Ae li an saavel 

 som de Andre tale om, er en Umulighed; thi deels 

 ere Beskrivelserne altfor ufuldstændige, deels mangle de 

 ofte ganske, og naar senere Skribenter troe at gjenkjende 

 Mandragora, Cæsalpinia pulcherrima eller Dictamnus albus 

 eller Veratrum, saa er der i Virkeligheden hgesaa stor 

 Sandsynlighed for, at det er helt andre. Vi ville derfor 

 hermed forlade Sagnperioden og dens Eventyr og gaae 

 over til at nævne de fra Nutiden bekjendte og bekræftede 

 Fakta, idet vi for Fuldstændigheds Skyld først omtale for- 

 raadnende eller beskadigede Planters, navnlig det trøskede 

 Træes Lysevne, og det ogsaa af den Grund, at flere Bota- 

 nikere ansee dette Fænomen for eensartet med hiint andet, 

 de levende og friske Planters Lysen. 



Det tør vel ansees for almindelig bekjendt, at halv- 

 opløst Træ har Lysevne. Man kan let faae dette at see 

 ved at opsøge gamle Træstubbe, der vise Spor til For- 

 raadnelse, og betragte dem i Mørke; Vedet vil da paa 

 hele Overfladen sees at have et fosforescerende Skin, eller 

 hvis ikke paa Overfladen saa dog i det Indre. Aldeles 

 frisk Træ vil ogsaa, naar det med paasiddende Bark ned- 

 graves i en fugtig Jordbund, efter kort Tids Forløb have 

 begyndt at lyse under Barken, og dette skal skee desto 



i 



