149 



andre staaende Blomster paa eengang blusse op, kan 

 Lyset sees i flere Favnes Afstand. Saae han med ufra- 

 vendte Øine paa en enkelt Blomst, gik det ham ligesom 

 Linné: Lynene saaes næsten ikke hos denne, men vel 

 hos fjernere staaende. For nu at overbevise sig om, at 

 det Hele ikke var noget Synsbedrag, lod han en Anden 

 stille sig ved sin Side og ved et Puf tilkjendegive, naar 

 han saae Glimtene, og det viste sig nu, at begge saae 

 dem i eet og samme Øieblik. i Electriciteten er ogsaa 

 han tilbøielig til at søge Grunden. 



1809 leverede Crome nogle Bidrag med Hensyn til 



disse Fænomener, hvilke ikke ganske stemme med det 



« 



tidligere Iagttagne; han vil nemlig i Juli 1808, Kl. 10 — 11 

 om Aftenen, have seet et fosforescerende Lys (ikke Glimt) 

 udstrømme fra de haarformede Forlængelser paa den indiske 

 Karses Kronblade. Strøg eller slog man dem med Fingrene, 

 syntes Lyset at bhve stærkere. Men ellers har Fænomenet 

 vist sig i Form af Lynglimt for alle tidligere som senere 

 Iagttagere. Blandt disse maa især nævnes Th. Fries, 

 der 1857 i Juni Maaned lagde Mærke til det Samme hos 

 Papaver orientale, den orientalske Valmue, der saaledes 

 bliver at optage med paa Listen over lysende Blomster. 

 (Goethe omtaler rigtignok, at han en Aften i Dæmringen 

 iagttog »etwas Flamm.enåhnliches« hos denne Plante, men 

 han udtaler sig ikke nærmere om, hvorledes det viste sig). 

 Fries spadserede nemlig om Aftenen Kl. 9 — 10 i den 

 nævnte Maaned i den botaniske Have i Upsala. Pludselig 

 forekommer det ham, at der fra en eenligt staaende 

 Valmue udgik stærke Lysglimt, og da han forbauset veiid(^r 

 sig om til den større Gruppe , bemærker han det Samme 

 paa en 3 — 4 andre, og det i hele 3 Kvarteer, hvorved 

 han da fik Leilighed til at overbevise sig om, at det ikke 

 var nogen Øienforblændelse. Da Fænomenet viste sig 



