160 



sin ringe Vægtfylde bestandig maa arbeide med Benene 

 for at holde sig nede, kan den nu klamre sig fast med 

 Fødderne ved disse Traade og derved lettere udføre sit 

 Værk. Derefter hengaaer ofte en betydelig Tid, inden 

 den igjen tager fat paa sin Gjerning; da pleier den fra 

 den omtalte Grundvold at trække nogle Traade skraat 

 nedad og befæste dem deels paa selve Bunden, deels 

 længere nede paa Glassets Sider; derved dannes af Traa- 

 dene Omridset af en Kegle. Ofte, dog ikke altid, be- 

 mærker man ogsaa en Traad, som fra Keglens Spids gaaer 

 tværs gjennem Vandet til Overfladen og tjener som en 

 sikker og bekvem Forbindelsesvei mellem denne og Bunden. 

 JNu stiger den op, hæver Bagkroppen lidt over Vandet, 

 forsyner sig med et godt Forraad af Luft og iler atter 

 tilbage til sit Værksted. Her stiller den sig saaledes, at 

 Forkroppen vender nedad. Bagkroppens Spids opad, ar- 

 beider flittigt, forener de først spundne Traade nærved 

 Keglens Spids med Tværtraade, og udgyder nu sin Fernis, 

 og det saa tæt, at man med en nogenlunde grov Naal 

 intetsteds kan stikke ind i noget Mellemrum; Vævet danner 

 saaledes , en fast, men overordenlig fiin Silkehinde, der 

 efter Formen af den Luftblære, som omgiver Edderkoppens 

 Bagkrop, hvælver sig opad. Pludselig lader Dyret en 

 Deel af sit Luftforraad fare, og dette opfanges strax under 

 Silkehvælvingen og danner en stor Sølvperle. Men Vævet 

 spænder endnu kun over en lille Flade og kan derfor kun 

 rumme en meget ringe Luftmængde. Bygmesteren dukker 

 derfor atter op, henter nyt Forraad af Luft og udvider 

 Væggene til alle Sider, efterseer det tidligere udførte Ar- 

 beide, fortætter, som det synes, Vævet hist og her og af- 

 giver atter en Luftblære; nu svæver i Vandet et lille sølv- 

 glindsende Kugleafsnit med Hvælvingen opad og Fla- 



