165 



Betragtningen af disse Bevægelser opstaaer naturligt det 

 Spørgsmaal, i hvilket Forhold dens Legemes Vægtfylde 

 staaer til Vandets, om den er lettere eller tungere end 

 det Element, som omgiver den. Da den synker til Bunds, 

 naar den er død, er det sidste sikkert Tilfældet, men 

 den bliver aabenbart lettere ved den vedhængende Luft og 

 derfor nødt til at bruge Benene i omvendt Stilling for at 

 naae dybere ned eller for ikke altfor hurtigt at komme 

 op til Overfladen. Dog hæves den aldrig voldsomt op af 

 Luften; den ligger undertiden ganske roligt og holder alle 

 Fodspidserne paa Vandfladen og Kroppen under Vandet, 

 som om den hang ved Overfladen. Naar det tidligere er 

 omtalt, at Argyroneta ikke som Korsedderkoppen gjør 

 nogen særegen Forskjel i Brugen af sine Been, maa dette 

 berigtiges derhen, at det bageste Par dog har en egen 

 Forretning at udføre, idet det spiller en Hovedrolle ved 

 Klokkens Fyldning. Dukker den nemlig op for at indtage 

 et større Luftforraad, strækker den ofte Bagbenene ud 

 ovenfor Vandet, omgiver sig med Luft, lægger dem der- 

 paa hurtigt overkors og iler ned i Dybet. Saaledes dannes 

 over Luftblæren en Hvælving, som vel er smal, men dog 

 ved sin Behaaring afgiver tilstrækkelig Beskyttelse og 

 forhindrer den Luftmasse fra at undslippe, som Fedtover- 

 trækket ikke vilde kunne holde tilbage. Det forreste 

 Fodpar tjener til Føleredskab; det er meget længere end 

 de andre og strækkes altid frem for at undersøge Vandet 

 og dem af dets Beboere, som Dyret støder paa. 



Et tredie Organ hos Edderkoppen, som synes at 

 have stor Betydning for dens Arbeide, er Øiet, eller 

 rettere Øinenes Stilling og Størrelse; thi om vi end 

 endnu ere meget langt fra at kunne angive de Love, der 

 raade herfor, saa er dog saameget afgjort, at naar to 



