172 



(som angribe Skjoldlusene og saaledes bidrage til at hæmme 

 disses Virksomhed) ere nu stadige Gjæster paa dem. To 

 Trediedelen af Afgrøden gaaer tabt, og paa mange Træer 

 danner der sig ikke et eneste Bær. 



Selve Skjoldlusens Naturhistorie synes for Resten 

 ikke at frembyde noget usædvanligt. Det første som til- 

 drager sig Opmærksomheden, naar man betragter et 

 Kaffetræ, som i nogen Tid har været angrebet, er den 

 Mængde af brune Vorter, som bedækker de unge Skud og 

 undertiden tilHge Randen af Bladenes Underside. Enhver 

 af disse Vorter eller »Skjæl« er en omdannet Hun, som 

 indeholder en stor Mængde Æg, der udklækkes inden i 

 den. Naar Ungerne komme ud af denne deres Rede og 

 sprede sig over Planten, ligne de ganske smaa Bladluus; 

 der er endnu i denne Periode ingen iøinefaldende For- 

 skjel mellem Han og Hun; snart efter opsøge Hannerne 

 dog Undersiden af Bladene, medens Hunnerne foretrække 

 de unge Skud til Opholdsted. Dersom man nu undersøger 

 Undersiden af et Blad, vil det vise sig fuldt af smaa guulhvide, 

 aflange Pletter, af hvilke de største knap ere en Linie 

 lange. Det er Larverne til Hannerne, som undergaae deres 

 Forpupning under deres egen Hud. Af de større og 

 mere gjennemsigtige er Insektet allerede sluppet ud, i de 

 mørkere vil man derimod finde den aflange Puppe med 

 Vingeskederne indtrykte til Kroppen, med tre Par Been, 

 hvoraf det første Par er strakt fremad, de andre bagud, 

 med tre Halebørster, to bagud rettede Følehorn o.s.v. Den 

 fuldt udviklede Han har to klare, vel udviklede Vinger, 

 haarede Følehorn og Been, to sorte fremspringende Øine 

 o. s. V. Den har derimod ingen Snabel og tager ingen 

 Føde til sig. Hunnen hefter sig, som anført, især paa 

 de unge Skud, men træffes dog ogsaa paa Randen af 



