176 



Kakapoens rette Ujem er deels de aabne, mosbegroede, 

 med Græspletter vexlende Bøgeskove, deels Bjergskraanin- 

 gerne, hvor den søger Tilflugt under store, mosdækkede, 

 af Trærødder overgroede Klippeblokke, deels endelig mos- 

 bevoxede Pletter langs de større Floders Bredder, som 

 ved Regnskyl eller pludseligt Tøveir ere udsatte for Over- 

 svømmelse. Her er det, at Kakapoen finder baade Skjul 

 og Føde, medens de tvende skjønne, for kort siden op- 

 dagede Nestorpapegøier, Nestor notabilis ogEslingii, 

 leve endnu høiere oppe, ovenover Skovbeltet, og nære sig 

 af Alpebuskenes Frø og Ålpeurternes Rødder. Det er i 

 høi Grad paafaldende, at Fuglen, skjøndt der ogsaa findes 

 store Bøgeskove paa Østsiden af Øens Alpekjæde, dog 

 ikke forekommer der, undtagen i den Dal, i hvilken den af 

 Makarorafloden dannede Sø Wanaka ligger. Det synes, som 

 om den oprindelig har været indskrænket til Vestsiden af 

 Bjergkjæden og kun har overskredet denne gjennem det lave 

 skovbevoxede Pas, som fører fra Haastflodens til Makarora- 

 flodens Kilder, og at den ad den Vei vel har formaaet at trænge 

 frem til den ovennævnte Sø, men at Mangel paa Skov der 

 har sat en Grændse for dens videre Udbredning. I Skoven 

 i Makaroradalen er Kakapoen hyppig, skjøndt talrige Skov- 

 huggere arbeide i den. Medens Haast og hans Ledsagere 

 laae leirede ved Randen af Skoven, hørte de uophørligt 

 dens Stemme; men ingen af Arbeiderne anede, at en 

 saa stor Fugl var i Nærheden , skjøndt den paafaldende 

 skingrende Lyd, den giver fra sig, ofte havde vakt deres 

 Opmærksomhed. I ringere Antal forekommer den iWilkin- 

 dalen, hvor Haast tillige fandt Spor af forvildede Hunde, 

 en Omstændighed, som vel kan forklare dens Sjeldenhed 

 der. 1 Hunterdalen, som kun er skilt fra de foregaaende 

 ved en ikke meget høi Bjergryg, er der intet Spor til 



