180 



Det er allerede ovenfor anført, at et af Kakapoens 

 Opholdssteder ere de for Oversvømmelse udsatte Flod- 

 bredder, hvor den altsaa i paakommende Tilfælde maa 

 flygte op paa de der voxende Buske og Træer; men den 

 klattrer dog neppe uden i Nødstilfælde, og klattre opad 

 lodrette Stammer kan den neppe ; thi naar den om Natten 

 blev opsporet og forfulgt af Haas t s Hund, tog den aldrig 

 sin Tilflugt til Træerne, paa en eneste Gang nær, da 

 den klattrede opad en skraat liggende Stamme og blev 

 siddende der, indtil Hunden opgav sin Forfølgelse. Det 

 er tidligere sagt, at Kakapoen selv skulde grave sig de 

 Huler, hvori den om Dagen opholder sig, og det er 

 ogsaa efter Hr. Haasts Iagttagelser utvivlsomt, at den er 

 istand dertil; imidlertid synes det rigtignok kun at være 

 i de sjeldneste Tilfælde, at den gjør sig den Uleilighed; 

 sædvanligt benytter den Klippespalter eller Huller mellem 

 Rødderne af udgaaede Træer eller endelig Huller under 

 de mellem og over hinanden henkastede Klippestykker 

 som Skjulesteder. Selv i de Tilfælde, hvor der fandtes 

 to Huler ganske nær ved hinanden, af hvilke da den ene 

 sædvanligt beboedes af en Han, den anden af en Hun, 

 traf han dog aldrig flere end een Fugl i een Hule. Det 

 synes altsaa, at Kakapoen om Dagen lever eensomt i sin 

 Hule, og at Kjønnene kun komme sammen om Natten 

 for at søge Føde og parres. Haast kan Intet med- 

 dele om Rugningen; men Ægget kjendte man ialfald alle- 

 rede tidligere; det er hvidt, som sædvanligt hos Pape- 

 gøierne, og saa stort som de allerstørste Arters. I den 

 Tid Hunnen ledsages af sine Unger, skal den lade høre 

 en ganske eiendommelig Lyd, som ligner et Sviins Grynten. 



