185 



deles. Om Dagen hænge de sig i de høieste Grene 

 ved Bagføddernes Kløer, idet de trykke Hagen mod Bry- 

 stet og benytte Vingerne som en Kappe til at indhylle 

 Hovedet i. Fra Solnedgang af flagre de med en sum- 

 mende Lyd, der frembringes ved Slaget af deres brede, 

 hindeagtige Vinger, rundt omkring Frugttræerne, af hvilke 

 de æde til om Morgenen, da de igjen indtage den hæn- 

 gende Stilling paa visse dertil særligt udseete Træer, som 

 næsten aldeles miste deres Blade. Mellem Kl. 9 — 11 

 gjøre de igjen en Udflugt for at nyde Solskinnet og Var- 

 men , og svinge sig i hundredeviis om i Luften for at 

 røre sig. Derpaa er der stor Spektakel og Skrigen 

 mellem dem, førend de kunne blive bekvemt anbragte paa 

 deres Hvileplads for den øvrige Deel af Dagen. Kokos- 

 træerne skulle udøve en stærk Tiltrækningskraft paa dem, 

 medens »Toddyen« udtappes for at destilleres, og man 

 fortæller, at de paa den Tid skulle tee sig som berusede. 

 De Indfødte dræbe dem for Kjødets Skyld, der skal ligne 

 Harekjød. — Foruden flere Arter af Blad næser (Rhi- 

 nolophus) — insektædende Flagermuus med Hudblade 

 af forskjellig Form paa Næsen — omtales en ganske lille 

 skinnende sort Flagermuus (Scotophilus coroman- 

 delicus), ikke meget større end en Humlebi, der er saa 

 lidt sky, at den sætter sig paa Dugen under Maaltidet og 

 med Lethed lader sig fange ved Hjælp af et omvendt 

 Viinglas. 



Det meest frygtede Hovdyr paa Ceylon er Bjørnen 

 (Ursus labiatus), som tillige er det eneste større Dyr, 

 der vælger den dybeste Deel af Skovene til sit stadige 

 Tilflugtssted; den lokkes nemlig derhen af Honningen, 

 som den kan fmde i de hule Træer og i Klippekløf- 

 terne; af og til kan man ogsaa finde Pletter, hvor Jorden 



