187 



efter Ansigtet, og lykkes det den at fælde sin Modstander, 

 begynder den i Reglen med at anfalde hans Øine. Forf. 

 har seet mange, som havde frygtelige Skrammer af saa- 

 danne Sammenstød, og hos hvilke den hvide Indfatning 

 omkring Saaret dannede en hæslig Modsætning til deres for- 

 resten mørke Hudfarve. — Veddah'erne, hvis Hovedforraad 

 bestaae i Honning, leve i stadig Skræk for Bjørnen, der 

 hidlokkes af Duften og ikke betænker sig paa at angribe 

 deres Boliger. Postbudene, som altid reise om Natten, 

 ere ofte udsatte for stor Fare fra disse Dyrs Side og 

 pleie derfor at føre Fakler med sig for at varskoe Bjør- 

 nene og give dem Tid til at traske af Veien. 



Leoparden (Felis pardus) er den eneste større 

 Katteart, som beboer Ceylon, og den er hverken meget 

 talrig eller meget farlig, da den sjelden angriber Menne- 

 sket. Undertiden seer man en Afart, der istedetfor at 

 være plettet, er aldeles sort (F. melas). Leoparden op- 

 holder sig i Nærheden af Græsgangene for at efterstræbe 

 Hjortene og andre fredelige Dyr, som holde til der, 

 og Landsbyfolk klage ofte over, at deres Kvæg berøves 

 dem af denne frygtelige Røver. De Indfødte have den 

 besynderlige, men faste Tro, at naar en Oxe er dræbt af 

 en Leopard og falden paa den høire Side, vil Leoparden 

 ikke komme igjen for at fortære den, og at det derfor i 

 et saadant Tilfælde ikke kan nytte at lægge sig paa Luur 

 efter den. De jage den for dens overordenlig smukke 

 Skinds Skyld, men foretrække dog at fange den i Gruber, 

 Fælder eller Snarer. Ligeoverfor Mennesket er Leo- 

 parden feig , angriber ikke af egen Drift og trækker 

 sig hastigt tilbage, naar man nærmer sig; dog har 

 man Exempler paa, at Mennesker ere blevne dræbte af 

 dem, og det antages, at have de eengang smagt Menneske- 



