189 



til at opdage; Civetten (Viverra indica), der er al- 

 mindelig i de nordlige Distrikter, hvor Tamilerne holde 

 den i Bure for dens saakaldte »Moskus's« Skyld (egenlig 

 »Desmer«, en af Analkjertlerne afsondret Vædske), som 

 de samle paa Træstængerne, mod hvilke den gnider sig; 

 allerede Edrisi (en maurisk Geograf i det 12te Aarhun- 

 drede) omtaler »Moskus« som et af Ceylons Udførsels- 

 produkter; fremdeles Mongoerne (Ichneumon), — 

 alle af Desmerkattenes (Viverrernes) Familie. En Art af den 

 sidste Slægt udmærker sig ved saa tæt og busket en Pels, 

 at den har faaet Navn af »Ceylons Grævling«. Forf. har 

 gjort den Erfaring, at de Indfødte ikke fæste megen Lid 

 til den mellem Europæerne gængse Fortælling, at Ichneu- 

 monerne benytte visse Planter — det er endnu ikke lyk- 

 kedes med Bestemthed at sige hvilke — som Modgift 

 mod Biddet af de Giftslanger, hvoraf den lever. Det er 

 vel hævet over al Tvivl, at ved dens Sammenstød med 

 Brilleslanger og andre Giftslanger, som den angriber 

 med ligesaalidt Betænkning som de giftløse, kan man un- 

 dertiden see den trække sig tilbage til Krattet, ja maaskee 

 ogsaa æde nogen Planteføde, men det blev Forf. forsikkret 

 af en Mand, som ofte havde været Vidne til dens Be- 

 drifter, at de Planter, som den da benyttede, oftest ikke 

 vare andet end Græs, og at dersom dette ikke var 

 ved Haanden, syntes enhver anden Plante, som netop 

 voxede der, at være ligesaa god dertil. Deraf synes den 

 lange Liste paa Planter at være opstaaet, som man har 

 tilskrevet den Evne at kunne virke som Slangemodgift, og 

 hvis store Antal netop tyder paa, at der ikke er nogen 

 særlig Plante, som Mongoen benytter i dette Øiemed. 

 Det vilde ogsaa være vanskeligt at forstaae, hvorfor 

 den netop skulde være udstyret med en Modgift, naar 



