194 



sin Bøsse. Fremdeles den lille graa, hvidplettede Dværg- 

 hjort (Mosehus meminna), der kun naaer en Længde 

 af to Fod og en Høide af ti Tommer og udmærker sig ved 

 sine overordenlig spinkle Lemmer samt ved sine lange 

 Hugtænder, med hvilke den kan uddele alvorlige Saar; 

 hvide Dverghjorte ansees for noget særdeles smukt og 

 sjeldent. — Bøffler ere almindelige overalt i Ceylon, 

 men sees kun i deres naturlige Vildhed i de store ube- 

 boede Strækninger i de nordhge og østlige Provindser, 

 hvor der er stor Rigdom paa Floder, Laguner, Moradser 

 o. s. V. Her ynder den meget at rode sig saa dybt ned 

 i Dyndet og Vandet, at kun dens Hoved rager op, eller 

 indsmurt i Dynd for at beskytte sig mod Insekternes 

 Angreb at fraadse i de lange Siv paa Bredderne. Naar 

 Bøfflen græsser, seer man ofte en Krage paa dens Ryg, 

 beskjæftiget med at befrie den for de Snyltegjæster, der 

 hæfte sig paa dens glatte, brune, læderagtige, nøgne Hud, 

 som glindser i Sollyset. Naar den gaaer, kaster den sit 

 plumpe Hoved tilbage, indtil de uhyre Horn hvile paa 

 dens Skuldre og Snuden kommer i Høide med Øinene. 

 Den vilde Bøffel er saa ondskabsfuld og lunefuld, saa 

 stærk og modig, at det indiske Digt »Ramayana« sætter 

 dens Drab lige med Tigerens. Det er aldrig ganske til- 

 raadeligt at forstyrre dem, medens de græsse eller søge 

 Hvile i de lave Søer. Under saadanne Omstændigheder 

 skynde de sig at formere Linie og indtage en Forsvars- 

 stilling med nogle af de ældste Tyre i Spidsen, og svin- 

 gende i Kredse, medens deres Horn kladske mod hin- 

 anden under deres hurtige Evolutioner, belave de sig paa 

 at falde an, men gribe dog i Almindehghed Flugten eflerat 

 have udfoldet denne truende Stilling, samle sig igjen i 

 en sikkrere Afstand, gjøre atter Holdt og indtage med ud- 



