196 



førend Risen bliver saaet, og senere til at tærske Kornet 

 med sin Fod paa ældgammel orientalsk Viis. De store 

 Eiendomsbesidderes Rigdom bestaaer ofte i deres Oxer, 

 som de leie ud til deres Undergivne, og da de desuden 

 leie dem Jorden og levere dem Kornet til Udsæden, er 

 disses Afhængighed af Høvdingerne fuldstændig. Da 

 Køerne maa gjøre Arbeide ligesaavel som Oxerne, og 

 Kalvene faae Lov til at die dem, naar de ville, er Mælk 

 en Sjeldenhed paa Ceylon. En omhyggeligere Pleie og 

 navnhg Tag over Hovedet om Natten vilde rimeligviis 

 forebygge de idelig tilbagevendende Epidemier, der dræbe 

 Kvæget paa Ceylon i tusindviis og sætte Landets Velfærd 

 i Fare ved at formindske Agerdyrkningskraften og forøge 

 Kjørselso'mkostningerne netop i de meest kritiske Perioder 

 af Kaffehøsten.*) 



Af Tykhude er der paa Ceylon et Vildsviin (Sus 

 indicus), som findes overalt paa Øen, hvor der er 

 rigelig Plantevæxt og Vand, og Elefanten, Dyrenes 

 Konge, der søger Skjul og Skygge i Skovenes Dyb 

 i de Timer af Dagen, da Solen staaer høit, men dukker 

 ud af dem i Tusmørket for at vende sine Fjed til Floderne 

 og Sumpene, hvor den lever høit til Daggry, da den atler 

 søger Eensomhed i de dybe Skove; Dy gongen (Søkoen) 

 forekommer paa forskjellige Steder ved Kysten i Havet**). 



*) Faarene have lange Haar som Gederne og Hornpuder paa Knæene, 

 hvilke have deres Oprindelse fra disse Dyrs Vane at knæle ned 

 for at afgnave det korte Græs, som voxer paa JafTnas tørre Sletter. 



'*) Fabelen om Havfruer antages at have for en Deel sin Rod i de 

 arabiske Sømænds og Grækernes Beretninger om Søkøerne eller 

 Dygongerne, som netop vise sig ofte ved Ceylons tangrige Kyster. 

 Deres Lighed med Mennesket bestaaer i Formen af Hovedet og i Hun- 

 nens Stilling, naar den giver sin Unge Die, trykkende den til sit 

 Bryst med den ene Lalle, medens den svømmer med den anden og 

 holder baade dens og sit Hoved over Vandet; naar de forstyrres, 



