198 



med deres Morgensang. Det er dog først, naar mao 

 træder ud af de tætte Skove og nærmer sig Lavlan- 

 dets Søer og Græsgange , at Fugle blive synlige i 

 større Mængde; i det tætte Junglekrat hører man af og 

 til »Kobbersmedens)) (Megalaima indica) Røsl, der 

 ligner en Smeds Banken paa en KjedeJ, eller den store 

 orangefarvede Træ-pikkers Hamren paa de udgaaede 

 Træer for at søge Insekter; paa de høie Grene af de 

 større Træer bevogter Næsehornsfuglen — »Fuglen 

 med de to Hoveder« , som Minoritermunken Odoric fra 

 Friaul i det 14de Aarhundrede kaldte den — de 

 smaa Krybdyrs og Smaafuglenes Bevægelser , kaster 

 dem i Veiret, naar den har grebet dem, og fanger 

 dem igjen med sine kæmpemæssige Kjæber. Dens 

 Forkjærlighed for Strychnos - Træets Frugter er alle- 

 rede omtalt ; de Indfødte fortælle , at naar Frugtstil- 

 ken er for stærk for dens Næb, giver den slip med 

 sine Fødder for med sin Vægt at forøge den virkende 

 Kraft. Dens Kjød betragte de som et fortriinligt Middel 

 mod Gigtlidelser. De forsikkre — og Iagttagelser andet- 

 stedsfra bekræfte det *) — at Næsehornsfuglen bygger 

 i hule Træer, og at naar Rugningen er begyndt, tillukker 

 Hannen Aabningen for den rugende Hun og efterlader 

 blot en lille Spalte, hvorigjennem han fodrer hende, hvis 

 store Næb fylder næsten hele Aabningen, saa at hun er 

 vel i Stand til at forsvare sit Afkom mod Aberne. — 

 Naar man nærmer sig de parklignende, mere aabne Stræk- 

 ninger paa Grændsen af Lavlandet, finder man en Mængde 

 Paafugle, ædende de nedfaldne Frø og Frugter mellem 



*) Livingstones Reise 2det Bd. Pag. 239 (Wøldikes Overs.); Dansk 

 Maanedsskrift 8de Bd. Pas. 411. 



