199 



(let lange Græs eller solende sig paa Grenene af de om- 

 givende Træer. Hvad man kan have seet af Paafugle i 

 Europa, giver ingen ret Forestilling om denne uforligne- 

 lige Fugls Størrelse og Pragt, naar den sees i sin hjem- 

 lige Eensomhed; her vælger den til Hvilested i Almindelig- 

 hed en fremspringende Green, især en udgaaet , hvorfra 

 den lader sine Vinger eller sit pragtfulde Slæb hænge frit 

 ned eller breder dem ud i Morgensolen for at fordrive 

 Nattens Dug. I nogle af de afsides østlige Distrikter, 

 hvor Europæerne sjelden komme, og hvor de Indfødte 

 ikke tilføie dem Overlast, er deres Antal saa stort, at der 

 ikke er nogen Fornøielse ved at jage dem, og deres 

 Morgenskrig saa larmende og vedholdende, at de fordrive 

 Søvnen og ere en virkelig Plage. Som varmt er deres 

 Kjød fortræffeligt, skjøndt efter Sigende ikke let fordøie- 

 ligt, men naar det bliver koldt, antager det en ubehagelig 

 rødagtig Farve. Slangernes Sjeldenhed i Jungledistrikterne 

 tilskrives de vilde Paafugle, der holde særdeles meget af 

 Slanger og ere disse Dyrs vigtigste Forfølgere. Aller- 

 meest forbausende ved deres Mængde og interessante 

 ved deres uendelige Forskjellighed ere dog de Myriader 

 af Svømme- og Vadefugle, som besøge Søerne, 

 Vandløbene, Saltsumpene og Lagunerne. Tilligemed de 

 talrige Fluesnappere, Finker, Drosler og andre 

 Spurvefugle, som vise sig i det aabne Land, afgive de 

 Føde nok for de Ørne, Høge og Falke, hvis høie 

 Seilen og lette Kredsflugt møder Øiet under den skyfri 

 Himmel. 



Ørnene ere dog smaa og sjeldne i Sammenligning 

 med andre Landes; fremhæves kunne den toppede Ørn 

 (Spizaetus limnaétus), der foruroliger Bønderne ved sine 

 Ødelæggelser af Fjerkræet, den mørke Slangeørn (Hæma- 



13* 



