206 



meest levende Erindringer fra mine Reiser gjennem hine 

 Baiikestrøg er knyttet til dens lydelige klare, Skrig, der 

 lyder som om En raabte : »George Joyce!« Det høres 

 tidlig om Morgenen, midt i Taagen og Duggen, og giver 

 Landskabet Liv, næsten førend det endnu er bleven ramt 

 af Solstraalerne.« 



Naar man naaer de sumpige Sletter og lave La- 

 guner paa begge Sider af Øen, vækkes den Fremmedes 

 Forbauselse ved den uendelige Mængde af Vadefugle, 

 som staae i lange Rækker langs med Vandets Bred eller 

 svæve over det i store Skyer. Ibiser, Storke, Skee- 

 storke, Heirer og de mindre Former, Sandlærker og 

 Regnspover gjennemvandre ivrigt det vaade Sand for 

 at søge de røde Orme, der boe i det, eller speide efter 

 smaa Vanddyr i den sagte Bølge, der ruller hen over 

 Kysten. De høie , rosenfarvede Flamingoer besætte 

 Kysten i lange Geledder; »engelske Soldater« kalde 

 Singaleserne dem derfor. Intet overrasker En mere end 

 et pludseligt Opbrud af disse Fugle; Slagel af deres 

 stærke Vinger lyder som en fjern Torden, og den Flok, 

 der saae næsten hvid ud foi"* et Øieblik siden, viser sig 

 nu karminrød, naar den svæver over vore Hoveder, fordi 

 Vingernes røde Farve nu kommer frem. Paa det dybere 

 Vand svømme Flaader af Ænder, Maager, Terner 

 osv. Pelé kanerne samle sig ved Mundingerne af Flo- 

 derne og indtage deres Stilling ved Solopgang paa en 

 fremspringende Klippe for derfra at styrte sig ned paa de 

 forbisvømmende Fiske, men vende om Aftenen tilbage til 

 deres Tilflugtssteder langt inde i Landet mellem de Træer, 

 der overskygge en ødelagt Vandledning eller en øde Dam *). 



En saadan Ruge- og Hvileplads for Pelekaner og andre Vandfugle 

 beskrives et andet Sted saaledes: »En Flade af blankt Vand, 



