221 



saavel over varme som middelvarme Have; af dens fjorten 

 Arter*) findes der flere ved Europas Kyster. 



Det Træ, som er beboet af Pæleorme, frembyder paa 

 sin Overflade, saalænge det forresten endnu er friskt, kun 

 nogle fine Aabninger af Størrelse som et Knappenaals- 

 hoved; fra disse fører en snever Gang først lige ind i 

 Træet, men derefter bøier den af, mere eller mindre 

 brat, undertiden under en ret eller endog under en spids 

 Vinkel, og følger nu i Reglen Træets Fibre i den ene eller 

 anden Retning. Er det f. Ex. en i Havet lodret nedrammet 

 Pæl, løbe Gangene i Reglen opad, sjeldnere nedad; i et 

 horizontalt anbragt Brædt ville Ormegangene ligeledes løbe 

 horizontalt, o. s. v. ; støder Gangen under sit Løb paa en 

 Knast i Træet, bøier den af udenom denne. Aabningerne 

 i Træet kunne findes fra den Linie, hvor Træet er i Be- 

 røring med Havbunden — og i Nærheden af denne Linie 

 ere de netop særdeles hyppige — indtil omtrent midt 

 imellem den høieste og laveste Vandlinie, og Træet kan 

 være gjennemgravet saa langt oven- og nedenfor disse 

 lo Punkter som de største Gange ere lange, hvilket 

 kun sjeldent vil overstige en Fod. Meget dybt ind i 

 Træet trænge disse Tiange i Reglen ikke; det er kun 

 Pælens ydre Lag, som til en vis Dybde ere ret udsatte 

 derfor. Indvendig ere Gangene, der bestandig blive videre, 

 jo mere man fjerner sig fra Aabningen, og som ende med 

 en afrundet Hvælving uden Aabning, udklædte med en 

 Kalkskorpe, der altsaa danner et langt, trindt, i den videre 

 Ende lukket, i den smallere aabent Kalkrør, som nøie 

 svarer til Gangens Form og følger alle dennes Bugtninger 

 og Krumninger, hvis saadanne findes. Ved denne Kalk- 

 afsondring bøder Dyret paa sin mangelfulde Skaldannelse 

 — mangelfuld forsaavidt den nemlig lader saa stor en 

 ') Woodward, Manual of Mollusca. 



