223 



Fig. 1. En Pæleorm udtagen af sin Bolig. aa. Skallerne. b. Foden. co. Kappen, 

 d. „Palletterne", ee. Aanderorene. 



Fig. 2. Et af Pæleorme beboet Stykke Træ med de med Kalk udforede Gange og 



disses Aabninger udadtil. I en af Gangene er Kalkbeklædningen, seer man Dyret 



i sin Hule. (Begge Figurer formindskede en Fjerdedeel). 



sig ind igjen; det kan den kun som Larve, men saa- 

 længe den lever og lades uforstyrret, vil den voxe og 

 gjøre sin Gang større, hvis den kan komme til for sine 

 Rammerater; er den død — og den efterstræbes af Rov- 

 dyr, der bane sig Vei ind til den og suge den ud, eller 

 den dræbes maaskee af Frosten om Vinteren — staaer 

 dens Bolig tom og kan afgive Skjul for forskjellige Mus- 

 linger, Snegle, Krebsdyr, Orme o. s. v. , som der for- 

 bolde sig aldeles passivt og kun søge Beskyttelse og 

 Underhold. Dog vil dette først ret skee, naar Frost og 

 Bølgeslag have løsbrudt det ydre skjøre Lag af Pælen eller 

 Bjælken og derved aabnet friere Adgang til Gangenes 

 Indre, som nu igien frembyder nye Angrebspunkter, deels 

 maaskee for en ny Sværm af Te red o- Larver, deels for 

 andre smaa borende Havdyr, navnlig for visse smaa 

 Krebsdyr (Limnoria, Ghelura), som ved deres utallige fine 

 Gange fuldende Pæleormenes Ødelæggelser. Selv om de 

 ydre Lag af Pælen af stedlige Grunde lades uforstyrrede af 

 Vandet, ville Pæleormene dog bestandig trænge dybere og 

 dybere ind i Pælen, fordi de nye Kuld tvinges derind for 

 at faae Plads, saasnart de ydre Lag ere optagne af de 

 ældre. Saaledes arbeide nu i nogle Aar Naturens for- 

 skjellige Kræfter paa at nedbryde det kostbare Pæle- eller 

 Bjælkeværk, indtil det ikke længere kan bære sin egen 

 Vægt eller knækker over paa det Sted , hvor det var 

 svagest (som oftest hge over Havbunden), eller hvorpaa 

 Bølgeslaget virkede med størst Kraft. Det gjør ikke meget 

 til Sagen, af hvad Slags Træ det er; heller ikke beskyttes 



