231 



kunne fortsætte deres nyttige Virksomhed. Man har 

 truffet dem ligesom heelt overtrukne med Pæleormens 

 Hud, idet de nemlig havde arbeidet sig indenfor denne og 

 ædt eller suget de bløde Dele op, men endnu ikke fortæret 

 Kapperøret; ja en omhyggelig Iagttager af Pæleormeues 

 Liv og Færd, Hr. Kater, har seet en INereide komme ud 

 af sit Huus, gribe en Pæleorm, der laae paa Bunden af 

 det Kar, hvori Træet var anbragt, med sine Kjæber, slæbe 

 den ind i sin Gang og fortære den lige til Skallerne. 



At beskytte Træet mod Pæleormene vil egenhg blot 

 bestaae i at give dets Overflade en saadan Beskaffenhed, 

 at den spæde Tere do- Larve ikke kan bore sig ind deri; 

 kan den nemlig ikke dette, kan den heller ikke komme 

 til at udvikle sig og maa altsaa gaae til Grunde. Dette 

 skulde ikke synes at være saa overmaade vanskelig en 

 Opgave; dog maa man først have paa det Rene, hvilke 

 Midler Dyret benytter for at bore sig ind i Træet, førend 

 man kan udtænke, hvorledes man skal kunne modvirke dem. 

 Endnu har Ingen forfulgt de spæde Larver under dette deres 

 Arbeide, og man veed derfor ikke, om de muligviis skulde 

 være i Besiddelse af andre Redskaber end de Voxne. Man 

 har opstillet forskjeUige Forklaringer og Hypotheser om, 

 hvordan Pæleormen bærer sig ad med at danne sin Hule; 

 vi kunne ikke dvæle ved dem alle , men skulle her blot 

 omtale dem, der i senere Tider have vundet meest Tiltro. 

 Midlerne kunne være to Slags: chemiske eller me- 

 chaniske. Nogle have nemlig meent, at de borende 

 Muslinger dannede deres Huler ved at afsondre et eller 

 andet opløsende Stof, Andre, at de tilveiebragte dem ved 

 en mechanisk Slibning, Boring, Raspning o. s. v. Forsaa- 

 vidt man vilde forlange, at den samme Forklaring skulde 



15* 



