236 



høiere Afsnit derimod lodret, saa at disse to Sæt af Raspe- 

 tænder maa komme til at virke paa Træet under en ret 

 Vinkel mod hinanden — netop den Stilling, som vil frem- 

 bringe den allerkraftigste Virkning, og som man derfor 

 heller ikke vil undlade at give Tænderne paa en kunstig 

 Fiil. Men det er en Selvfølge, at for at frembringe denne 

 Virkning, maa disse to Dele af Pæleormens Rasperedskab 

 bevæges i to paa hinanden lodrette Retninger; og da hver 

 enkelt Skal udgjør et Hele, kan dette kun skee ved at 

 selve Skallen sklfteviis bevæges i to forskjellige Retnin- 

 ger. Skal det forreste vandret stillede Sæt af Tænder 

 virke, maa der gives Skallen en dreiende Bevægelse 

 om Dyrets Længde -Axe; skal det lodrette Tandsæt tage 

 fat, maa Bevægelsen skee i den modsatte Retning, om- 

 kring den Linie, der tænkes at forbinde de to Punkter paa 

 Ryg- og Bugsiden, hvor Skallerne berøre hinanden. Det 

 er de to Lukkemuskler, som bevirke disse Bevægelser, i 

 Forbindelse med den muskuløse Rygpude, der virker paa 

 lignende Maade som ellers »Baandet«, nemlig til at aabne 

 Skallerne, men paa en mere aktiv Maade end dette, medens 

 Foden, hvis Følsomhed sætter Dyret istand til at vælge 

 den Retning, hvori der skal arbeides, virker som en Suge- 

 skaal og hæfter sig med al sin Kraft til det Sted paa 

 Hulens Forende, paa hvilket Raspen skal virke. At 

 beskrive nærmere de enkelte Musklers Behggenhed og 

 Virkemaade, vilde her føre os for vidt; vi henvise i den 

 Henseende til Hartings skarpsindige og udtømmende Frem- 

 stilUng og ville her lade os nøie med Hesultatet deraf, nemlig 

 at Pæleormens Skaller virkelig have den for en Rasp fornødne 

 Bygning, og at dens Muskelbygning er en saadan, at den 

 maa kunne gjøre den antydede Brug af dem; det er 

 sandsynligviis disse partielle Dreininger af Skallerne, som 



