238 



Skal, og man kan derfor ikke fra denne slutte til, hvad 

 det levende Dyr vil være istand til at udrette. — De af- 

 raspede Veddele falde ned i Spalten mellem Kappen og 

 Foden, ophobes efterhaanden i Kappehulen og skaffes 

 bort ved en kraftig Sammentrækning af Kappemusklerne 

 og Kapperørene. 



Skjøndt Pæleormene vistnok i umindehge Tider have 

 havt Ophold ved Europas Kyster — i London Clay, i 

 Jordlagene under Bryssel, i tolv Fod dybt Blaaleer, som 

 blev udgravet af en Dok ved Belfast, har man fundet 

 Træ, gjennemgravet af Pæleorme, — og skjøndt man 

 derfor absolut maa forkaste det forrige Aarhundredes 

 Theorier om deres Overførelse til Europa med Skibe, der 

 kom fra Ostindien, var det dog først 1730, at deres Øde- 

 læggelse af Digerne omkring Walchern og den Under- 

 gang, hvormed de truede Medemblik, henledte den al- 

 mindelige Opmærksomhed paa dem. Forfærdelsen gav 

 sig Luft i religiøse Foranstaltninger; i Bekjendtgjørelsen 

 om de »> Takke-, Faste- og Bededage«, som Provindsen 

 Vrieslands Stænder forordnede, kaldes Pæleormene »en 

 retfærdig Straf fra Gjengjældelsens Gud, bestemt i hans 

 uransagelige Viisdom for at hjemsøge og dæmpe vort 

 nederlandske Folks Hovmod, Overdaadighed, Forfængelig- 

 hed og Vellyst« o. s. v. Udenlandske Aviser meddeelte 

 Breve fra Holland, hvori Amsterdam skildredes som væ- 

 rende paa Randen af sin Undergang, eftersom de Pæle, 

 hvorpaa alle dens Huse stode, alle vare gjennemborede 

 af Ormen, saa at Kjøbmændene flyttede alle deres Varer 

 og kostbare Sager og selv begyndte at flygte, ja at Re- 

 geringen havde alvorlig opfordret Beboerne af 200 store 

 Flækker og Landsbyer til at flytte; der fortaltes om heelt 

 tilintetgjorte Diger, hvorpaa der daglig arbeidede 600 Mand, 



