240 



Kyster som vore, være dobbelt opmærksom paa Træ- 

 værkets Tilstand. Det er en Selvfølge, at det Træ, som 

 allerede er tæt besat med Pæleorme-Yngel, og som ikke 

 kan tages op af Vandet for en Tid, er det for silde at 

 søge at bevare ved bredhovede Søm eller lignende Midler; 

 ligesom ogsaa, at man ikke maa blive staaende ved en 

 overfladisk Besigtigelse, da der skal et meget øvet Øie 

 til ikke at oversee de fine Borehuller. — Der foreligger 

 ingen Angivelse af, hvilken den mindste Saltmængde er, 

 som Pæleormen kan taale. Derimod har det viist sig, at 

 paa de Steder, hvor den først optraadte 1858 og 1859, 

 har den holdt sig endnu i 1860, om end med svagere 

 Tilvæxt og mindre Frugtbarhed end i de tørre Aar og paa 

 gunstigere Steder. 



Alle Kommissionens Forsøg med at gjøre Træets 

 Overflade uangribelig af Pæleormene enten ved at forkulle 

 den eller ved at male den med Metalfarver eller ved at 

 besmøre den med Sleenkulstjære eller med en Blanding 

 af Tælle, Tjære, Harpix, Svovl og Glas o. s. v. , gave et 

 mere eller mindre ugunstigt Resultat. Som det bedste af 

 disse Midler viste sig Steenkulstjæren. Selv om nogle 

 af disse Stoffer ere vanskelige at gjennemtrænge for den 

 spæde Larve, vil Bølgeslag og lisgang dog altid be- 

 skadige denne Træets kunstige Overflade saameget, at der 

 kan blive Steder nok , hvor den kan trænge ind og gjøre 

 det anvendte Arbeide frugtesløst. 



Skal altsaa Træet blive uangribeligt for Pæleormene, 

 maa det gjennemtrænges gjennem hele sin Masse af et 

 Stof, der kan give det en Haardhed, som overgaaer den. 

 Pæleormens Skaller besidde, eller paa anden Maade gjøre 

 det umuligt for den at arbeide deri. Kommissionen har 



