•243 



hed, der overgaaer den kulsure Kalks, som sammensætter 

 Bløddyrenes Skaller.*) Kan man ikke det, vil man rime- 

 ligviis heller ikke kunne finde noget Middel, der fuld- 

 stændig kan beskytte Træet mod Pæleormenes Angreb. 



Kommissionen har desværre ikke draget med ind i 

 sine Undersøgelser de smaa Krebsdyr (Ghelura, Lim- 

 noria), som tilligemed Pæleormene spille en Rolle ved 

 Ødelæggelsen af Træværk i Havet og, efter en Yttring 

 af Gwyn Jeffreys, endogsaa gjøre større Skade paa 

 Havneværker og deslige end Pæleormene, fordi disse — 

 ved den engelske Kyst — kun have en stedlig Udbredning, 

 hvorimod Pælekrebsene ere tilstede overalt i uhyre Antal. 



*) Saadanne Forsøg ere lildeels senere blevne anstillede. Vi have 

 liggende for os den hollandske Kommissions tredie Beretning (Derde 

 Verslag) af Febr. 1862, hvoraf det fremgaaer, at Kommissionen 

 har ladet 6 Pæle, 3 af Eg og 3 af Gran, gjennemtrække med 

 Vandglas og derefter med Ghlorcalcium, for paa denne Maade at 

 danne et Kalksilikat i Træet, og ladet disse Pæle anbringe i 

 Havet ved »Nieuwe Diep«, men med hvad Held vides endnu 

 ikke, og ifølge Jeffreys »Preliminary report« har en Mr. Hut- 

 ton i Sunderland taget Patent paa en Methode, hvorved han 

 gjennemtrænger Træet med en Opløsning af Kiselsyre og sal- 

 petersuur Kalk. Jeffreys mener, at hvis Midlet er probat, vil 

 det være tilstrækkeligt at dyppe Træet deri eller bestryge det 

 dermed, hvilket dog forekommer os meget tvivlsomt. 



(Senere Anm.) 



