247 



tiden har hver Fugl eller hvert Par sin bestemte Plads i 

 den tætte, regelmæssige Række, og Ophobningen af deres 

 Skarn gaaer derfor for sig paa en aldeles regelmæssig 

 Maade, idet hver efterlader paa sin Plads et Lag af nogle 

 Liniers Tykkelse; ja naar man tænker paa, hvilket Møglag 

 50 Duer i Løbet af et Fjerdingaar kunne efterlad^ i et 

 Dueslag, der ikke bliver renset, eller hvilke iMasser af 

 Exkrementer en velfodret Gaas frembringer i nogle faa 

 Dage, vil en aarlig Tilvæxt af Guanolaget paa de endnu 

 beboede Øer af 4'" snarere være for lille end for stor. 



Guanolagene ere af meget forskjellig Farve og Fast- 

 hed. De øverste ere hvidgraa, undertiden aldeles hvide, 

 saa at de kaste Solstraalerne blændende tilbage. De noget 

 dybere Lag ere mere graa og gaae allerede over i det 

 guulbrune, men regnes dog endnu med til den »hvide 

 Guano«, som staaer i meget høi Anseelse. Jo dybere 

 man trænger ned i Massen, desto mørkere bliver den og 

 gaaer gjennem det lysegule over i det bruungule, guulbrune, 

 rødbrune og mørkebrune. De øvre Lag ere endnu bløde, 

 noget seige, de næste løsere, mere pulverformige, under- 

 tiden sammenkuglede i store Stykker, som dog let skille 

 sig ad igjen; endnu dybere nede ere Masserne betydelig 

 fastere, vise sig lagdeelte, men knuses dog under Ham- 

 meren, hvorimod de allerunderste Lag ere meget haarde, 

 danne faste, sammenhængende Masser med et krystallinsk 

 Brud og ere temmelig vanskelige at bearbeide; de kaldes 

 af Arbeiderne »piedras de huanu« : »Steen-Guano«, og 

 maa undertiden sprænges med Krudt. Med Alderen har 

 den chemiske Sammensætning ogsaa forandret sig: jo 

 ældre Guanoen er, desto mindre Vand indeholder den og desto 

 mindre Ammoniak, hvorimod svovlsuurt og oxalsuurt Natron 

 og Chlorkalium ere fremherskende i de dybere Lag. De 



16* 



