Videnskabelige Luftreiser i England i Aarene 1862 



og 1863*). 



I de nævnte Aar har den engelske Meteorolog J. 

 Glaishner foretaget flere Luftreiser, paa hvilke han 

 naaede idetmindste en Høide af 28000' og havde Lei- 

 lighed til at bekræfte flere af de Iagttagelser, som vare 

 gjorte paa de i 1852 foretagne Reiser (see dette Tids- 

 skrift 1ste R. 3die B. S. 425). Det bekræftede sig, at 

 Luftens Varme stiger i Skyregionen, men at den forøvrigt 

 aftager, efterhaanden som man stiger tilveirs, skjøndt be- 

 tydehg langsommere, jo høiere man kommer. Ved nogen- 

 lunde klar Luft aftog den saaledes i de første 1000 Fods 

 Høide 1« for hver 250 Fod, mellem 5000 og 6000 Fods 

 Høide 1« for hver 630 Fod, mellem 15000 og 16000 Fod 

 1« for hver 840 Fod, mellem 20000 og 22000 Fod 1« 

 for hver 1350 Fod, mellem 25000 og 27000 Fod 1« for 

 hver 1760 Fod. Dog iagttog G. hyppig selv i næsten en 

 Miils Høide varme Luftlag af betydelig Tykkelse, som vare 

 indtil en halv Snees Grader varmere end de underliggende 

 Lag. I en Høide af over en Miil syntes Vanddampe al- 

 deles at mangle. Ved Opstigningen under et hæftigt 

 Regnveir viste det sig, at al den voldsomme Regn kom 

 fra den nederste Deel af Skylaget; opadtil bleve Draaberne 

 finere og finere og opløste sig tilsidst i Taage, hvorpaa 

 der fulgte et skyfrit og temmelig tørt Luftlag. Men oven- 

 over dette laae der atter en mørk Skymasse, som holdt 

 Solstraalerne borte fra Regnskyen. Skyer iagttoges i en 

 Miils Høide. 



Petermann: Geogiaphische Mittheilungen 1864. 



