272 



den, naar den tirres, kan udskyde et besynderligt orange- 

 farvet, kløftet Horn, vistnok et Forsvarsvaaben mod Snylte- 

 hvepsene, der tragte efter at lægge deres Æg i den. 

 Ogsaa Tusmørket har sine særegne Former , og naar 

 Mørket tager til, kan man kjende de utallige Aften - 

 sværmere paa den summende Lyd, der ledsager deres 

 kraftige Bevægelser. Af Natsvæ.rmerne har den kaneel- 

 ædende »Atlas« næsten en Fods Vingestrækning, og den 

 berømte Tussahsilkeorm (Saturnia mylitta), der lever 

 af Ricinusplantens Blade, bliver næsten ligesaa stor. Den 

 nævnte Plante voxer af sig selv paa enhver Mødding eller 

 forsømt Plet Jord, og den vilde kunne dyrkes med stor 

 Fordeel; Bladene benyttes til Silkeormene, Stænglerne til 

 Kvægfoder og Frøene til at presse »amerikansk Olie« af. 

 En mærkelig Gruppe er »Sækbærerne« (Psyche, Oike- 

 ticus), hvis Larver spinde sig Huse, som de fæste til 

 en Green og omgive med Bladstilke, Torne, Greenstum- 

 per o. s. V. , saa at hvert Huus kommer til at ligne et 

 lille 1^'' langt Vedknippe; Hannen forlader denne Bolig i 

 Sommerfugleskikkelse, men Hunnen, der altid er vinge- 

 løs , stundom fodløs , bliver deri saalænge den lever, 

 slæber den om med sig eller forskandser sig i den ved at 

 trække den pungdannede Aabning til. Singaleserne ansee 

 dem for Mennesker, der have stjaalet Brænde og derfor ere 

 fordømte til efter Sjælevandringen at iføre sig denne Skik- 

 kelse! Ogsaa de smaa Fjermøl (Pterophora) ere 

 repræsenterede paa Ceylon*). 



*) For Kjøljgheds Skyld plantede Hollænderne Alleer af Hibiscus 

 populneus, hvis brede skyggefulde Blade og fine gule Blomster 

 sprede Kjølighed og give Galles og Colombos Ga^er Charakteren 

 af en Have. Der er imidlertid en slem Plage ved dem: de be- 

 boes af en stor Mængde grønne, stribede, haarede Kaalorme, der 



