274 



heder, og selv den Sløveste faaer Interesse for at ud- 

 speide deres Sædvaner. Disse ere saa fremtrædende, 

 at de indpræge sig i Alles Sind og staae fuldkom- 

 men klart for Erindringen som oplysende Dagens Gang» 

 Ikke blot er deres brogede Blanding nær ved at over- 

 vælde Hukommelsen, ikke blot udgjøre de til enhver 

 Tid Landskabets Liv og Dagens Begivenheder og gjøre 

 Løvet levende og Luften harmonisk ved deres Bevægel- 

 ser og Musik; men der er en saadan Orden i deres 

 Fremtræden, et saadant System i Tiden for deres daghge 

 Fremkomst og Forsvinden, at naar Erfaringen har gjort 

 En fortrolig dermed, kan man bestemme enhver Dagstid 

 ved Hjælp af dens bestemte Gjæster og tillægge Morgen, 

 Middag og Aften hver sine særegne Symboler.« 



»Ved Daggryets første Blink søge Flagermusene 

 og Natfuglene tilbage til deres Skjul for at gjemme sig 

 for »Dagens straalende Øie«. Jakalen og Leoparden 

 Hste hjem fra deres natlige Jagt. Elefanterne vende 

 frygtsomt tilbage til Skovenes Skygge fra de Vandpytter, 

 hvori de have søgt Vederkvægelse i Mørket, og Hjor- 

 tens dybe Brøl gjenlyder i Dalene, medens den trækker 

 sig tilbage til Skovens Dyb. Dagen bryder frem, og ved dens 

 første Rødme sees Taagemasserne at tumle sig i urolige 

 Klynger gjennem de dybe Dale. Solen stiger frem med en 

 ganske anden Hurtighed end i Europas taagede Lufthav, og 

 hele Synskredsen gløder med guldrød Glands. I intet andet 

 Øieblik har Bjergskovens Grønt den Friskhed ; enhver 

 Kvist drypper af rigelig Dug, og en Brillant hænger funk- 

 lende ned fra hvert et Blad. Græsset paa de aabne 

 Sletter er dækket ligesom med en Riim af Nattens for- 

 tættede Taager, og Edderkoppens Traade funkle i Sol- 

 straalerne som Snore af Opal.« 



