276 



tager til, lader endnu et Par smaa Sangfugle deres Røst 

 høre, og de bronzevingede Duer lade Skoven gjenlyde af 

 deres klagende Skrig, som ligner Kvægets fjerne Brøl. 

 Svaler og Muursvaler bryde op, saasnart Varmen er 

 stærk nok til at lokke de mindre Insekter frem; Bulbul'en 

 viser sig paa Skovens Træer, og de smaa juveellignende 

 Honningfugle (»Østens Kolibrier«) surre paa deres 

 funklende Vinger over de sig aabnende Blomster.« 



»Tilsidst nærmer sig den glødende Middag, Solen 

 stiger høit, og hele den med Liv begavede Natur begynder 

 at give efter for dens Straalers Tryk. De grønne, email- 

 lerede Guldsmede fare endnu frem og tilbage over 

 enhver Pyt, forfølgende deres fine Bytte; men næsten alle 

 andre vingede Insekter søge instinktmæssig Løvets Skygge. 

 Rovfuglene kredse nu høit i Luften for at udpille de 

 mindre Fugle, der maatte være ude for at søge Frø og 

 Larver. Egernerne fare fra Green til Green, udstødende 

 deres korte skingrende Skrig, og Gie ad en frembringer 

 fra sin Palmestamme den øredøvende Musik, der har 

 skaffet den det betegnende Navn »Skjærsliberen«. 



»Det er i Dagslysets fem første Timer, at Naturen 

 synes bogstavelig at strutte af Liv og Bevægelse, Luften 

 at være melodisk af Fuglenes Stemmer, Skoven at gjen- 

 lyde af Insekternes Summen og Jorden at være opfyldt 

 med enhver Form for dyrisk Tilværelse. Men naar 

 Solen nærmer sig Middagslinien og Heden bliver stærkere, 

 forandres Scenen paa en besynderhg Maade, og intet er 

 mere paafaldende end den næsten piinlige Stilhed, der 

 afløser den aarle Morgens Liv. Ethvert Dyr forsvinder for 

 at gjemme sig under Skovens tætte Bladdække; Fuglene 

 søge Skygge; selv om Sommerfuglene flagre et Øieblik i 

 den glødende Sol, ile de dog strax tilbage til Træernes 



