281 



kæmpe et Onde end til ved stadig Paapasseniied med for- 

 holdsviis ringe Cleilighed at forebygge det. 



. En saadan Lideise, som stadig er en Plage for mange 

 Mennesker paa Island og ikke sjelden medfører Døden 

 endog i en ung Alder, er Leversygen (lifrarveiki) eller, 

 som den nu gjerne kaldes, Blæreormlidelsen (suUaveiki). 

 Enhver Islænder vil sikkert hos Slægtninge eller Venner 

 have seet Exempler paa den. Fra al den Tid, i hvilken 

 der har været Læger paa Island, det vil sige, fra de 

 sidste 100 Aar, har man Efterretninger om at den har 

 været almindelig 5 og der er ingen Grund til at betvivle, 

 at den ogsaa i de foregaaende Aarhundreder er fore- 

 kommet ligesaa hyppigt som nu. Efter de Optegnelser, 

 Hr. Distriktslæge Jon Finsen i et Tidsrum af 6 Aar har 

 gjort i Øfjord og Thingø Syssel, maa man antage, at i 

 det mindste 1 af 40 — 50 Islændere lider deraf i en saa- 

 dan Grad, at Sygdommen kan kjendes og er meer eller 

 mindre til Besvær; det vilde for hele Island for Tiden 

 udgjøre omtrent 1500 iMennesker, og et lignende Antal i 

 Forhold til Befolkningens Størrelse har sandsynligviis 

 gjennem Aarhundreder til Stadighed lidt deraf. Sygdom- 

 men forekommer ogsaa i andre Lande, men meget sjeld- 

 nere, og dens store Hyppighed paa Island har derfor i 

 høi Grad tildraget sig Fremmedes Opmærksomhed. I tid- 

 ligere Tider ansaae man den paa Island for en Leverbe- 

 tændelse; men ved at obducere Ligene af Mennesker, 

 som vare døde deraf, har man lært, at Sygdommen er af 

 en heel anden Natur, og at den bestaaer i at der ud- 

 vikler sig et Slags Dyr, nemlig Blæreorme, rigtignok hyp- 

 pigst i Leveren, men ogsaa undertiden i andre Organer, 

 baade i Underlivet og andensteds i Legemet. Det har 

 kun ved Obduktioner været muligt at erholde sikker 



