283 



bævrende Bevægelse. Sønderriver man Blæreormen, løber 

 Vandet ud, og kun Hinden bliver tilbage. FJar man 

 faaet Blæreormen heel ud af sin Kapsel strax efter Slagt- 

 ningen , og kommer man den da i en Skaal med lunkent 

 Vand, saa at den faaer det lige saa varmt, som da den 

 var i det levende Faar, saa lever den op igjen af sin til- 

 syneladende livløse Tilstand, og man seer dens hinde- 

 agtige Væg, uden at den forresten derved kommer til at 

 flytte sig af Stedet, hist og her rynke sig og Rynkerne 

 udbrede sig bølgeformigt. Det er let at faae denne 

 mærkværdige Bevægelse at see og at overbevise sig om, 

 at den udgaaer fra Dyret selv, thi den sees netop tydeligt, 

 naar Vandet i Skaalen er i fuldkommen Ro. Paa hver 

 af disse Blærer bliver man let opmærksom paa en frem- 

 ragende Deel, som er mere hvid og uigjennemsigtig, og 

 som man kunde troe var Hovedet med en Mundaabning. 

 Dette forholder sig dog ikke ganske saaledes. Det er 

 nemlig en huul men blind Forlængelse , som er krænget 

 ind i sig selv og saaledes faaer Udseendet af at have en 

 Aabning i Spidsen; ved et jevnt Tryk fra Blæren udefter 

 kan man faae den indkrængede Deel frem, og naar dette 

 er skeet fuldstændig, vil man finde, at den ender med 

 en lille Knop, neppe saa stor som et Knappenaalshoved. 

 Ved Hjælp af et stærkt Forstørrelsesglas finder map nu, 

 at denne bile Knop har en ganske særegen Bygning, idet 

 den bærer en Krands af nogle og 30 smaa Kroge og 

 udenfor disse 4 runde Skiver; men disse Dele ere altfor 

 smaa til at sees med det blotte Øie. Den lille Knop 

 med Krogene, der saaledes var skjult i den hvide For- 

 længelse paa Blæreormen, har nøiagtig samme Udseende 

 og Bygning som Hovedet af den almindeligste Bændelorm 

 hos de islandske Hunde (Taenia marginata), og er i 



