284 



Virkeligheden ikke andet; thi man veed nu, at den bliver 

 til denne Bændelorm, naar en Hund fortærer Blæreormen 

 eller blot den hvide Forlængelse paa Samme. Naar man 

 ved Slagtningen lægger Nettet sammen for at smelte Fedt 

 deraf, river man gjerne Blæreormen af og kaster den til 

 Siden, og det vil da sjelden mangle, at den bliver for- 

 tæret af en eller anden Hund, som er tilstede for at 

 mætte sig med Affaldet af de Dyr, der slagtes. Efterat 

 Hunden har slugt Blæreormen, vil denne blive opløst ved 

 Fordøielsen i Maven, paa det lille Hoved med Krogene 

 og Sugeskaalene nær; thi dette befinder sig tvertimod 

 vel i sine nye Omgivelser. Det er ikke blot i Stand til 

 at modstaae Fordøielsens Indvirkning, men bliver ganske 

 livligt, bevæger sine Kroge og de 4 Sugeskiver og hefter 

 sig ved HjæJp af disse Redskaber fast et Sted i den for- 

 reste Deel af Tarmene. Den bageste Ende forlænger sig 

 efterhaanden, afdeler sig paatvers, saa at den bliver led- 

 deelt, og idet Leddene tiltage i Antal og Størrelse, vil 

 den efter et Par Maaneders Forløb være udvoxen til en 

 3 Fod lang Bændelorm. At der findes saadanne Bændel- 

 orme i Hundene, er vel kun de Færreste bekjendt, da 

 man ikke let falder paa at slagte Hundene og see efter, 

 hvad der er i Tarmene. Derimod have vistnok mange 

 seet, at der tidt findes lange hvide Bændelorme i Tar- 

 mene hos Faarene; man kan see dem skinne igjennem 

 Tarmens Væg, og naar denne rives over, \ælte de frem. 

 Denne Bændelorm hos F^aaret ligner vel den hos Hunden, 

 men hører dog til et ganske andet Slags, og vi vide ikke, 

 hvor Faaret faaer den fra. 



At Blæreormene hos Faaret ved at fortæres af Hunde 

 voxe ud til Bændelorme er noget, man først har faaet at 

 vide for omtrent 10 Aar siden, da en Læge i Tydskland, 



