285 



Dr. Kiichenmeister, faldt paa den Tanke, at visse 

 Slags Bændelorme opstode paa denne Maade, og han over- 

 beviste sig derom ved Forsøg, idet han lod flere Hunde 

 fortære saadanne Blæreorme , og naar han da nogen Tid 

 derefter dræbte Hundene, fandt han, at Bændelormene 

 netop havde en Størrelse, som svarede til den Tid, der 

 var forløben siden Blæreormene kom ind i Hunden. Hvad 

 der ledede ham til denne Formodning var, at man alle- 

 rede længe havde været opmærksom paa, at Blæreormenes 

 Hoveder ganske lignede Bændelormenes. 



Medens man hos Blæreormene aldrig finder Æg, er 

 dette derimod hos Bændelormene Tilfældet i en forbau- 

 sende Grad. Som det ovenfor blev sagt, holder Bændel- 

 ormen sig fast i Tarmene ved Hjælp afFCrogene og Suge- 

 skiverne paa det lille Hoved , som kun har disse Red- 

 skaber og ikke nogen Mund; thi Bændelormene indsuge 

 Næring gjennem hele deres Overflade, som overalt er 

 badet i de fordøiede Fødemidler, der egenlig vare be- 

 stemte for Hunden, men for en Deel komme Ormene til- 

 gode. Bændelormen bliver bagtil bredere, idet dens Led 

 tiltage i Størrelse, og de bageste Led ere opfyldte af Tu- 

 sinder af Æg, der ere for smaa til enkeltviis at kunne 

 sees med det blotte Øie; tænker man sig dem nemlig 

 hggende tæt ved hinanden, vil et Antal af 4550 kunne 

 ligge i en enkelt lige Række af en Tommes Længde. 

 Naar de bageste Led have naaet deres fulde Størrelse og 

 ere opfyldte med Æg, løsnes de og gaae bort fra Hunden 

 ined dennes Exkrementer; dette kan gjentage sig mange 

 Gange, idet Bændelormen kan leve længe i Hunden og 

 bestandig frembringer nye Led. Man kunde nu ikke 

 vente, at alle de Tusinder, ja Millioner af Æg, som saa- 

 ledes frembringes j skulde dannes til ingen Nytte; men 



19 



