290 



den samme Art, som fmdes hos de Mennesker, der have 

 Blæreormlidelsen. Man har kaldt den Echinococcus. 

 Denne Blæreorm er let at kjende fra de to andre derved, 

 at man med det blotte Øie mgen Hoveder kan opdage 

 paa den. Hos Mennesket kan den bUve overmaade stor, 

 og den har da temmelig tykke Yægge] men hos Køer og 

 Faar bUver den sjelden saa stor, idet den døer tidhgere 

 og skrumper ind til en steenagtig Masse. Naar den 

 fmdes hos Mennesker, er det hyppigst i Underlivet, og 

 den kan findes i stort Antal; Underlivet udspiles derved 

 stærkt, og ved at trykke paa forskjellige indvendige Dele 

 frembringer den forskjeUige Lidelser; ikke sjelden opstaae 

 Forbolninger omkring den, især efter et Stød eller Fald. 

 Blærerne kunne paa denne Maade af sig selv komme ud 

 gjennem Huden, efterat denne er bolnet igjennem, og da 

 den Syge paa denne Maade med mindst Fare kan be- 

 fries for sine Lidelser, benytte Lægerne ogsaa kunstig 

 denne Helbredelsesmaade for at faae Blærerne ud , enten 

 ved at gjøre Indstik eller, som Jon Finsen har gjort 

 hos mange med lykkeligt Udfald , ved at ætse Huden 

 igjennem. Men Blærerne kunne ogsaa ved Forbolning 

 bane sig Vei ind i Lungerne, i Tarmene eller andre Bed- 

 skaber, og dette kan da let blive farligt og medføre 

 Døden. — Undersøger man den indvendige Side af disse 

 Blæreormes Væg med et stærkt Forstørrelsesglas, da fin- 

 der man i mange af Blærerne utallige Bændelormhoveder; 

 men de ere overmaade smaa, mange Gange mindre end 

 hos de to andre Arter, skjøndt forresten af lignende 

 Udseende. Fortærer en Hund en saadan Blæ.reorm , 

 voxe ogsaa dens Hoveder i Hundens Tarmkanal ud til 

 Bændelorme (Taenia Echinococcus); men disse blive 

 ikke ret store, i det allerhøieste ^ Tomme lange, naar de 



