298 



Man burde strax afskaffe alle de Hunde, der kunne 

 undværes, og for Fremtiden altid kun lade saa mange 

 Hvalpe leve, som vilde behøves for efterhaanden at er- 

 statte de gamle, naar de døde. Da de fleste islandske 

 Hunde for Tiden have Bændelorme, vilde selv et ind- 

 skrænket Antal endnu i adskillige Aar kunne gjøre Skade. 

 Det vilde derfor være at tilraade, snarest muligt at faae 

 dem erstattede af nye, som vare frie for Orme, og dette 

 kunde lade sig gjøre, naar man foreløbig lod saa mange 

 Hvalpe leve, som kunde erstatte det nulevende Antal af 

 nødvendige Faarehunde, søgte at holde dem frie for Bæn- 

 delorme, og saasnart de vare gamle nok til at gjøre Nytte, 

 dræbte alle de ældre Hunde, hvorved deres Orme vilde 

 ødelægges. Paa denne Maade vilde man hurtigere opnaae 

 at faae bændelormfrie Hunde, end naar man lod Sagen 

 gaae sin vante Gang. 



Hovedsagen bliver , at holde saa faa Hunde som 

 muhgt, at forhindre at de, man ikke kan undvære, finde 

 Leilighed til at fortære Blæreorme, og ved Siden deraf 

 at iagttage den største Reenlighed i Forholdet til Elundene. 

 Beenlighed baade med Hensyn til sit eget Legeme, til 

 Fødemidlerne og i alle huuslige Forhold forøger Menneskets 

 Velvære og hjælper til at bevare Sundheden ved at for- 

 hindre Udviklingen af alt Slags Utøi, saavel udvortes, som 

 Luus og Fnatmider, som indvortes, hvortil Blæreormene 

 maa regnes. Man bør derfor ikke give sig for meget 

 af med Hundene og ikke lade dem komme ind i Bad- 

 stuerne eller andre Steder , hvor de kunne besudle 

 Sengene , Spiseredskaberne eller Fødemidlerne ved at 

 komme i Berøring med disse Ting, og om Natten hellere 

 lade dem have Ophold i et særskilt Rum i Staldene hge- 

 som de andre Huusdyr, istedetfor at give dem Plads i de 



