314 



ninger af denne laplandske Maaling, saa kunde de dog 

 ikke være saa store, at der kunde være den ringeste 

 Tvivl om, at Graden var længere ved Polarkredsen end 

 ved Paris og her atter længere end ved Ækvator, at altsaa 

 Newton og tluyghens havde Ret i deres Paastand, at 

 Jorden var fladtrykt ved Polerne, ophøiet under Ækvator. 

 Til det gamle Spørgsmaal om Jordens Størrelse kom 

 altsaa nu ogsaa den Opgave nærmere at bestemme dens 

 Skikkelse, at bestemme hvor stor Fladtryktheden er. Flad- 



g^ J) 



trykthedens Størrelse angives sædvanlig ved Forholdet , 



a 



naar a er Ækvators Radius og b Afstanden fra Jordens 

 Midtpunkt til Polerne. \ 



Newton havde af sin Theori om Jordens Fladtrykthed 

 beregnet denne til -^i-u- Imidlertid kan den ogsaa be- 

 regnes af de Resultater, som to forskjellige Grademaalinger 

 have givet, og man havde jo nu tre, nemlig den franske, 

 den laplandske og den peruanske. Idet man sammen- 

 stillede disse to og to, gave de 



den franske og den laplandske 



145 



den peruanske og den laplandske. . . . ^{5 



den franske og den peruanske ^^4. 



Der var altsaa en temmelig betydelig Forskjel, som enten 

 maatte hidrøre fra Feil i de Maalinger, der laae til Grund 

 for Beregningen, eller fra at Forudsætningen om Jordens 

 elliptiske Form var urigtig. Det var ikke muligt at af- 

 giøre dette paa anden Maade end ved nye Maalinger paa 

 saa mange Steder paa Jorden som muligt. Det var saa 

 langt fra, at Opgaven var fuldstændigt løst ved de lap- 

 landske og peruanske Maalinger, at man snarere kan sige, 

 at man først nu ret begyndte at see dens store Omfang. 

 Der har i den Periode paa noget over hundrede Aar, som 



