325 



Blade, der, saa at sige, voxe i det Uendelige; og disse 

 ere de hos Planterne i Almindelighed hurtigt hen- 

 visnende Kiimblade, der pleie at være saa smaa, at de 

 ganske oversees og ofte slet ikke komme frem over Jorden. 

 Ja saa mærkelig og afvigende er denne Plante , at man 

 ikke uden Føie har sagt, at dens Lige ikke er bleven 

 funden, siden Rafflesia opdagedes (1818) i Sumatras og 

 Javas Urskove og ved sin kæmpestore, svampelignende 

 Blomst satte den botaniske Verden i Forundring. 



Det er i et Brev (dateret Loanda, den 16. August 

 1860) til Sir W. tiooker fra den ved sine botaniske Under- 

 søgelser i Angola og Bengueia velfortjente Dr. Welwitsch, 

 at de første Efterretninger om denne Plante — der efter 

 Opdageren er bleven kaldt WelwUschia (mirabills) — 

 naaede Europa. Ikke langt fra Cap INegro var den bleven 

 seet, men Aaret efter blev den iagttagen omtrent 135 Mile 

 sydligere, mellem den 23de og 24de^ S. Br., af en i Da- 

 maralandet reisende Englænder (.\Ir. Thomas Baines), der 

 sendte Kogler og tillige en Afbildning af den hele Plante 

 til den botaniske Have i Kew; kort efter fulgte to unge 

 Exemplarer og ligeledes en Afbildning fra Dr. Welwitsch. 

 1862 bragte et vigtigt Bidrag til det Materiale, som ligger 

 til Grund for vor Kundskab til denne Plante, da en i 

 Loanda bosat Naturforsker (Joachim Monteiro) oversendte 

 eet stort og fem smaa Exemplarer, ledsagede af følgende 

 Oplysninger om de Forhold, under hvilke de vare blevne 

 fundne: »Paa min Udflugt til en 7 — 8 Mile fra Kysten 

 liggende Kobbermine kom jeg over en henved en Miil 

 lang Slette, hvor Welwitschia voxede ret hyppigt, saa at 

 jeg her saae omtrent WO Exemplarer. Denne Slette var 

 aldeles tør og gold, og foruden W. saaes her kun nogle 

 smaa Græsarter. Bunden bestod af en haard, kvartsrig Skifer. 



