paafaldende, at medens vore Marker og Enge kun ere 

 beklædte med et ringe Antal Arter, saa finde vi hist strax 

 den tropiske iVIangfoldighed, og man vil overraskes ved 

 al finde en saadan Rigdom paa Former. Hermed staaer 

 i Forbindelse et andet charakteristisk Træk for Trope- 

 naturen, Planternes Uselskabelighed; Individerne af hver 

 enkelt Art slutte sig ikke sammen paa større Strækninger, 

 men i en broget Blanding finde vi alle de enkelte Arter mellem 

 hverandre. Der dannes saaledes et aabent Tæppe af graahge, 

 haarede Græsarter, som staa tueformig isolerede med smaa 

 nøgne Mellemrum, saaledes at man overalt skimter det rød- 

 lige Camposler mellem dem, og om end de enkelte Straa 

 og Blade skyde i Vejret og i Almindelighed blive 1—2 Fod 

 lange, saa er den hele Beklædning dog aaben og tynd, og 

 man vil føle sig meget skuffet, naar man troer at kunne 

 finde endog blot en eneste Plet, der kan afgive en blød, 

 behagelig Hvileplads, selv om saa de allestedsværende, altid 

 travle Myrer og Fluer vilde undlade at plage En. Vi savne 

 saaledes ganske de danske Markers og Enges sammen- 

 hængende Græstæppe og bløde Grønsvær, og det fore- 

 kommer ialfald mig, at hvad enten man sammenligner 

 Danmarks Skove eller det^ Marker med Brasiliens , saa 

 vil man vel blive nødt til at tilkjende dette Prisen for 

 Higdom, men hint for Ynde og Hyggelighed. Kun en 

 kort Tid paa Aaret ere Campos yndige at se til, nemlig 

 lige i Foraarstiden, ved Regntidens Begyndelse, naar 

 Græsset, efter at være blevet afbrændt, atter myirer frem 

 af Jorden med frisk grønne, saftfulde Skud: men den 

 (ilæde varer kun kort, thi har først Veranico'ens af ingen 

 Regnsky formørkede Sol*) faaet Lov til at gjennemgløde 



*) Se 3die Afsnit i forrige Aargang. 



