18 



ikke blot ved Træernes Former, men ogsaa ved en lignende 

 Afvexling og Mangfoldighed som den, man træffer i de kunstige 

 Anlæg; hvert Øjeblik støder man paa en ny Gjenstand, 

 snart et Græs, snart en Busk eller Urt, og snart ogsaa et 

 nyt Træ, og da den hele Vegetation er saa let tilgængelig, 

 bliver det, somMartius siger, »en Glædesfest for Botani- 

 keren« at vandre i disse Egne.*) 



Men det er kun desværre den korteste Tid af Aaret, 

 at Campos frembyde et saa tillokkende Billede; jo længere 

 vi rykke frem mod Tørtiden, desto sørgeligere bliver deres 

 Udseende, og de kunne tilsidst blive alt andet end be- 

 hagelige at opholde sig i. Hele Naturen iklæder sig da 

 en graalig-grøn eller brunlig Dragt, og allerede i April og 

 Maj begynde mange Træer at afkaste deres Løv, eller 

 dette sidder dog saa løst, at et svagt Vindpust bringer 

 Hundreder af Blade ned til Jorden; men da et samtidigt 

 og fuldstændigt Løvfald hos alle Campostræer aldrig finder 

 Sted, og de hver især hurtigt bedække sig med nye Blade, 

 oftest endog, før alle de gamle ere afkastede — saa bemærkes 

 Nøgenheden ikke i den Grad som hos vore Skove i Vintertiden. 

 Den, der kun har seet Campos i Tørtiden, vil ikke istemme 

 nogen Lovsang over dem; thi da hersker der kun Øde og 

 Dødsstilhed, især i Middagstimerne, naar Fuglene søge 

 Ly mod Solstraalerne, og selv den høistskrigende Seriema 



*) Camposlandets Beboer føler ogsaa godt, hvor skjønne Campos 

 ere — eller kunne være — og i sine mange eroUske Sange nævner 

 han ofte »os campos« og da gjerne sammen med »as flores«, 

 iilomsterne, som om de to Ting vare Et og Et. »Adeos campos, 

 adeos flores«, (»Farvel I Marker, Farvel I Blomster«) synger den 

 ulykkelige Elsker, der vil drage bort fra sin Hjemstavn, og ~ "vou 

 me embrcnhar pelos bosques« (»Jeg vil nu gaa hen og skjule mig 

 i Skovene«) føjer han til, idet han sætter de lyse blomsterrige 

 Campos i Modsætning til de mørke tungsindige Skove. 



