30 



sit Ydre havde mig noget Fremmedt, jeg gaaer derhen, og 

 til min store Forbauselse og Glæde finder jeg en »Angelim« 

 i Frugt og som Træ, der vel var en halv Gang saa høj, 

 som jeg selv. Jeg kan nu ikke tvivle om , at den orm- 

 fordrivende Geoffroya virkelig kan blive og tidligere, før 

 Brandene, har været et Træ; jeg havde der et Exemplar 

 for mig, maaske det eneste tilbageværende, af en Planteart, 

 der er ifærd med at forsvinde fra Jordens Overflade i Form 

 af Træ. (Se Afb. pag. 11). 



Naar man tænker sig, hvor stor en Strækning af Høj- 

 landet, — Tusinder af Kvadratmile — der er dækket med 

 Cerrader, saa kan man rigtignok ikke andet end ligesom 

 skræmmes tilbage for den Tanke, at disse i tidligere Tid 

 skulde have været Skove; man maa nødvendigvis spørge, 

 hvem har formaaet at forvandle Catanduvaskovene til Cer- 

 rader, og naar toge disse Camposbrande deres Begyndelse. 

 Grunden til, at Campos nu afbrændes, er den, at Land- 

 manden ønsker at fremlokke nyt saftfuldt Græs for Kvæget; 

 men det er jo en bekjendt Ting, at dette ikke existerede 

 i Amerika, før Europæerne i Begyndelsen af det 16de Aar- 

 hundrede bragte det derover; Højlandet befolkedes ikke 

 saa lidt senere end Kystegnene, og den Tid, som man 

 altsaa herfra har til sin Raadighed, for at faa denne 

 Forvandling foretaget , er altsaa knap tre eller halv- 

 trediehundrede Aar, et Tidsrum som unægtelig synes vel 

 lille til at opnaa et saa stort Resultat; men naar man be- 

 tænker Camposbrandenes Almindelighed og det Omfang, 

 som de undertiden kunne opnaa, og seer de overordentlige 

 Ødelæggelser, som en enkelt Brand kan anrette, tør jeg 

 dog ikke ganske benægte Muligheden af, at virkelig Euro- 

 pæerne alene kunde have forandret Catanduvaskoven til 

 Campo cerrado. Dette er dog mindre rimeligt, Ihi saa 



