5S 



teresse og blev gjort til Gjenstand for en stor Mængde 

 Undersøgelser; men det Forhold, Vandet her viste, var 

 saa mærkeligt, at man havde stor Nød med at bringe det 

 i Samklang med de bekjendte Naturlove; det manglede 

 ganske vist ikke paa Forklaringsforsøg; men den ene For- 

 klaring fremstod neppe, før den blev kuldkastet af en ny, 

 og den nye, man satte i Stedet, maatte snart dele sin 

 Forgængers Skjæbne. 



Efterat Vandets Opløsning i dets Bestanddele var 

 bleven bekjendt, troede man i nogen Tid, at man her 

 ikke havde at gjøre med noget egentligt Fordampnings- 

 phænomen, men snarere med en Adskillelse af Vandets 

 Elementer; Ilten skulde da forene sig med Metallet, og 

 Brinten ved sin Frigjørelse, der fandt Sted paa Draabens 

 IJnderside, stryge hen under denne og saaledes løfte 

 Draaben op. Da der til denne Dekomposition udfordredes 

 en stor Mængde Varme, mente man saaledes at kunne 

 forklare sig baade Draabens langsomme Hensvinden og 

 forholdsviis lave Temperatur. Imidlertid viste Forsøg af 

 Klaproth og Døbereiner meget snart, at Phænomenet 

 ligesaa godt kom i Stand paa Skaaler af Platin, Guld og 

 andre Metaller, der ikke iltede sig, saa at denne For- 

 klaring maatte bortfalde. Rumford, der havde anstillet 

 en Mængde Undersøgelser over Legemernes Udstraaleevne, 

 havde ved disse fundet, at polerede Metaloverflader kun 

 have en meget ringe Udstraaleevne; han antog da, at den 

 Mængde Varme, der tilførles Draaben fra det blanke 

 Metal, var langt ringere, end man almindelig antog, og 

 at dette var Grunden til, at Vandet ikke blev saa stærkt 

 ophedet, at det kunde komme i Kog. Men det var da 

 vanskeligt at indsee Grunden til, at Phænomenet ikke 

 viste sig ved langt ringere Varmegrad; og saa stærk er 



