59 



Udstraalingen, at naar man i nogen Afstand over den 

 glødende Skaal holder en anden, kold og fyldt med Vand, 

 vil dette efter kort Tids Forløb koge. Senere antog man, 

 at den liøie Temperatur bevirkede, at der i første Øieblik 

 blev dannet en meget elastisk Damp, der brugte Største- 

 delen af den fra Metallet udstrømmende Varme til sin 

 Dannelse; denne Damp, der ogsaa blev dannet paa Draa- 

 bens Underflade, skulde da derved kunne hæve Draaben 

 fra Skaalen, hvorved den direkte Varmeledning blev for- 

 hindret. Som en Støtte for denne Hypothese vilde man 

 have bemærket, at Draaben virkelig svævede i synlig Af- 

 stand over Skaalen; men man kunde da vanskelig gjøre 

 Kede for, af hvilken Grund Dampene ikke hævede Vandet, 

 naar det kogte, da de Dampe, der udvikles af den Lei- 

 den frostske Draabe, hvis Temperatur er under Koge- 

 punktet, nødvendigviis maa have en ringere Spændkraft. 

 Andre Physikere, som Perkins, antoge, at den høie 

 Varme ligefrem skabte en Frastødningskraft, der tvang 

 V^andet til at holde sig i en vis Afstand over Skaalen. 

 Videst af alle er imidlertid den franske Kemiker Bou- 

 ti gny gaaet, idet han finder Phænomenet saa lidet stem- 

 mende med de bekjendte Naturlove, at han endogsaa an- 

 tager, at Varmen, der som bekjendt betinger den af de 

 3 Tilstandsformer, den faste, flydende og luftformige, hvori 

 et Legeme befinder sig, endnu skulde kunne foraarsage 

 en fjerde Aggregatsform , nemlig den »spæroidale« , og i 

 en saadan skulde da den Leidenfrostske Draabe be- 

 finde sig. Denne sphæroidale Form charakteriserer han 

 da blandt andet ved, at de Legemer, der befinde sig i 

 denne Tilstand, udøve en gjensidig Frastødning, paa Grund 

 af hvilken de ikke kunne berøre hinanden, og ere aldeles 

 uimodtagelige saavel for Opvarming som for Afkjøling. 



