Plantekiiltiirens physiologiske Betydning. 



Et Foredrag af Professor F. Unger i Wien. 



Hvorsomhelst Mennesket er kommen i Kamp med den 

 omgivende Natur, er denne ikke bleven uberørt af Sammen- 

 stødet, men har maattet finde sig i at modtage et Præg 

 af hans Virksomhed og af hans Genius. Nødvendigheden 

 skærpede den faste Steen til en Kile og hærdede Jernet til 

 et Værktøi. Og det var ogsaa en bydende Trang, der for- 

 vandlede Marmorblokken til et Gudebillede og indblæste 

 det Liv og Aande. Den levende Verden, der stod Men- 

 nesket meget nærmere end den livløse Natur, maatte føle 

 denne Paavirkning i ikke mindre Grad, thi han var ved 

 en dyb og uafviselig Trang, ved Trangen til Føde, hen- 

 viist til den organiske Verden, og det var neppe muligt 

 andet, end at de naturlige Baand, som sammenknyttede 

 denne, maatte løsnes og nye knyttes. 



Jo mere omfattende og varig denne Berøring mellem 

 Mennesket og Naturen blev, desto nødvendigere var det, 

 at han drog Plante- og Dyreverdenen indenfor Kredsen 

 af sin Virksomhed. Selv de raaeste Nationer, som leve 

 allerlængst borte fra Dannelsens Midtpunkter, ere omgivne 

 af Planter eller Dyr, som de have draget til sig, eller som 

 af sig selv have fulgt dem. Hvorledes disse levende 



